Справа № 694/128/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.06.2022 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сакун Д.І.,

за участю секретаря судового засідання Матвієнко А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Звенигородка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел.. НОМЕР_4 ) треті особи, які не заявляють самостійних вимог : Орган опіки та піклування Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області (проспект Шевченка 68, м.Звенигородка, Черкаської області), про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .Також просить стягнути судові витрати на його користь з відповідачки.

Свій позов позивач мотивує тим, що він перебував з відповідачкою ОСОБА_2 в шлюбі, який 16 грудня 2019 року було розірвано. Від цього шлюбу у них є малолітня дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

30 листопада 2020 року відповідачка ОСОБА_2 , звернулась до органу опіки і піклування Звенигородської районної державної адміністрації з заявою проо те що вона не заперечує проти того, щоб їхній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживав зі ним. І, вдповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого розпорядженням Звенигородської районної адміністрації від 07.12.2020 року №307, вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_1 . Дитина з 30 листопада 2020 року живе з ним, повністю перебуває на його утриманні. Дитина забезпечена належними умовами для повноцінного, гармонійного проживання та виховання. Відповідно до рішення Звенигородського районного суду від 19.01.2021 року (справа №694/1556/20) було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачка не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. В даний час вона створила нову сім`ю, з якою постійно проживає. Він працює у виконавчому комітеті Звенигородської міської ради на посаді начальника відділу податкового обліку та земельних відносин. Матеріально та житлом забезпечений. В зв`язку з тим, що відповідачка у вихованні, утриманні дитини та додаткових витратах на її утримання участі не приймає, в нього виникла необхідність у вирішенні питання про позбавлення її батьківських прав. Заходів досудового врегулювання спору не проводилось. Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.01.2022 було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання позивач не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідачці ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. Крім того відповідачка була вчасно повідомлена про місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті, однак відзиву на позовну заяву не подала, в судові засідання не з`явилась.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги позивача підтримав.

В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків.

Сторони 05.07.2018 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_5 від 05.08.2018 року виданного Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Сторони згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_6 від 24.07.2018 року, виданого Звенигородським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 24.07.2018 року зроблено відповідний актовий запис за № 115. Батьками дитини записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.12.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до рішення Звенигородського районного суду від 19.01.2021 року (справа №694/1556/20)було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до судового наказу виданного Звенигородським районним судом Черкаської області від 31.03.2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з всіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Сороченко Д.Г. в присутності свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . ОСОБА_1 , (паспорт НОМЕР_7 виданий Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області, 09 лютого 2006 року), проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою находиться житловий будинок площею 92 кв.м., в якому мешкають, батько - ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 . В даному будинку є 10 кімнат (жилих кімнат 4), в 4 кімнатах мешкає ОСОБА_1 , в будинку є вся необхідна електронна і побутова техніка для умов проживання, а також дитяча література та іграшки. Будинок знаходиться в доброму стані і прибудинкова територія облаштована для розвитку і виховання дитини. Після огляду місця проживання ОСОБА_1 „ свідки та депутат, склали акт огляду і зробили висновок, що ОСОБА_1 , має належні умови для проживання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з характеристики виданої керуючим справами виконавчого комітету Зенигородської міської ради Орловим Ю.Б. ОСОБА_1 працює у виконавчому комітеті Звенигородської міської ради з 28 березня 2017 року по 01.09.2019 року на посаді головного спеціаліст з економічних питань, з 01.09.2019 року по 17.12.2020 року начальником відділу податкового обліку та земельних відносин, з 17.12.2020 по даний час начальник відділу кадрів. За період роботи ОСОБА_1 зарекомендував себе як грамотний та дисциплінований спеціаліст. До виконання своїх обов`язків на займаних посадах відноситься з великою відповідальністю. Професійно ставиться до вирішення питань забезпечення життєдіяльності міста. Свої знання вміло застосовує в повсякденній діяльності. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня (неодноразово навчався на курсах підвищення кваліфікації). Ініціативний. Володіє організаторськими здібностями. Самокритичний. Має позитивні риси характеру, комунікабельний. В спілкуванні стриманий. Користується авторитетом та повагою в колективі. За час роботи зарекомендував себе як хороший спеціаліст, надійний товариш. В колективі користується повагою. За місцем роботи характеризується відмінно. Скарг на ОСОБА_1 не надходило. За місцем проживання вищевказаний громадянин характеризується позитивно. Спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує. Приймає активну участь у громадській діяльності.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Звенигородської РДА ОСОБА_2 протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Дитина проживає з батьком. Враховуючи наведене, комісія вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. ОСОБА_2 не виконує вимоги чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).

Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча б ла це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем, в сумі 992,40 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 2500 грн.

Керуючись ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, 280-285, ч.1 ст. 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел.. НОМЕР_4 ) треті особи, які не заявляють самостійних вимог : Орган опіки та піклування Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області (проспект Шевченка 68, м.Звенигородка, Черкаської області), про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел.. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) судові витрати за надання правової допомоги в сумі 2500 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн., а всього 3492,40 грн.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст заочного рішення виготовлено 21.06.2022 року.

Суддя Д.І. Сакун