ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мартиненка Антона Миколайовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Мельникової І.Д., дата складання повного тексту рішення - 09 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Московський відділ РАЦС ГТУЮ у Харківській області, про виключення з актового запису відомостей про батьківство, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив виключити з актового запису №79 у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис про нього як батька дитини.

Позов мотивовано тим, що 26 квітня 2014 року він із ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. До реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача народилася донька ОСОБА_4 . На переконання відповідача, що це їх спільна дитина від відносин, що мали місце у 2006 році, позивач подав заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про походження дитини від нього і був записаний батьком ОСОБА_5 .

23 січня 2018 року шлюб між сторонами у справі було розірвано та з позивача були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3 . Вже при розлученні позивач дізнався, що він не є біологічним батьком вказаної дитини.

Судові рішення у справі

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 10 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2019 року, в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявила, що позивач ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , тобто відсутнє кровне споріднення між дитиною і позивачем, в зв`язку з цим відмовилась проводити генетичну експертизу.

Однак, на момент реєстрації себе батьком дитини позивач достовірно знав, що не має з дитиною кровного споріднення, тому, відповідно до положень частини 5 статті 136 Сімейного кодексу України (далі - СК України), не має права оспорювати запис про себе як батька дитини.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 квітня 2019 року, постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили в повному обсязі всіх обставин справи, зробили хибні висновки щодо відмови в задоволенні позову, не дослідили належним чином усі докази та не всебічно розглянули справу, чим грубо порушили права та законні інтереси ОСОБА_1 .

Відповідач визнала, що він не є рідним батьком її дочки - ОСОБА_5 , тобто у них відсутня кровна спорідненість, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Московського районного суду міста Харкова від 10 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 06 грудня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач не довів належним чином, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав про відсутність кровного споріднення між ним та малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, відповідно до положень частини 5 статті 136 СК України, і не має права оспорювати вказаний актовий запис, оскільки при прийнятті рішення про оформлення свого батьківства ОСОБА_1 повинен був враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представника ОСОБА_1 - адвокат Мартиненко А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги до ОСОБА_2 , виключивши з актового запису у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис про нього як батька дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами обізнаність ОСОБА_1 в момент реєстрації себе батьком дитини про факт відсутності кровного споріднення між ним та дитиною ОСОБА_5 .

Крім того, зазначив, що місцевий суд не врахував обов`язкові вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 19 лютого 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

21 червня 2022 року на електронну адресу Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Мартиненка А.М. про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника, а також зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 квітня 2014 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано за актовим записом №205 шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.14 т.1), який рішенням Московського районного суду міста Харкова від 23 січня 2018 року розірвано (а.с.4-7).

Крім того, згідно вказаного судового рішення постановлено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 29 вересня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

На час реєстрації шлюбу ОСОБА_2 мала дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої був записаний ОСОБА_9 (актовий запис №79), що підтверджується копією свідоцтва про народження від 23 січня 2007 року (а.с.23 т.1).

Повторне свідоцтво про народження ОСОБА_5 було видане у зв`язку з тим, що у вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 подав до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини.

У зв`язку з цим, у свідоцтві про народження ОСОБА_5 від 02 вересня 2014 року батьком дитини було записано ОСОБА_1 , а також змінено їй прізвище і по батькові, внаслідок чого вона записана як ОСОБА_3 (а.с.25 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення з актового запису відомостей про батьківство відносно ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належним чином, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав про відсутність кровного споріднення між ним та малолітньою ОСОБА_3 , а тому, відповідно до положень частини 5 статті 136 СК України, і не має права оспорювати вказаний актовий запис, оскільки при прийнятті рішення про оформлення свого батьківства ОСОБА_1 повинен був враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини 2 та 3 статті 150 СК України).

Законодавством передбачено обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, інших осіб.

Задоволення позову про оспорювання батьківства призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дитиною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина 1 статті 121 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 126 СК України).

Згідно зі статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини 1 та 2 статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (частина 5 статті 136 СК України)

У судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України) (пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова ПВСУ № 3).

Відповідач ОСОБА_2 визнала ту обставину, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

За приписами частини 5 статті 136 СК України в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Відповідно, з урахуванням вимог частини 3 статті 12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував належні норми матеріального права, які їх регулюють, а також встановив, що відповідач, заперечуючи проти заявлених ОСОБА_1 вимог, надала суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обізнаності позивача під час подання заяви про визнання батьківства стосовно ОСОБА_5 про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього, як про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд враховує, що законодавством обмежено право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком.

Встановивши, що зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 внесено 02 вересня 2014 року (а.с.25 т.1), тобто більш ніж через сім років після народження дитини за спільною заявою сторін у справі, а саме, що батьком дитини є позивач, тобто відповідно до статті 126 СК України, а відповідач визнала, що позивач не є біологічним батьком її доньки, тобто позивач на день звернення із заявою про визнання себе батьком дочки ОСОБА_5 був обізнаний, що не є біологічним батьком цієї дитини, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові на підставі частини 5 статті 136 СК України.

При цьому, як видно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 січня 2007 року (а.с.23 т.1), прізвище батька дитини було записано за прізвищем матері - « ОСОБА_10 », а ім`я по батькові - за її вказівкою - « ОСОБА_11 », і ця обставина була відома позивачеві.

Натомість, доводи апеляційної скарги про ненадання відповідачем ОСОБА_2 доказів того, що ОСОБА_1 було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини, спростовуються матеріалами справи, зокрема тим, що позивач визнав факт необізнаності ані про вагітність, ані про народження дитини ОСОБА_5 у 2007 році, у цей період будь-які стосунки і контакти між сторонами були відсутні. Обставинами, які визнаються обома сторонами у справі, є те, що стосунки між ними існували з 2013 року, тобто вже після народження ОСОБА_5 .

Також протягом усього цього часу до позивача не було пред`явлено будь-яких вимог щодо стягнення аліментів чи інших витрат на утримання дитини.

Саме вищезазначені та досліджені місцевим судом обставини і докази складають коло джерел обізнаності позивача про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною ОСОБА_5 під час подання заяви про визнання батьківства.

За наведених обставин, апеляційний суд визнає доведеними заперечення відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач ОСОБА_1 на час реєстрації у вересні 2007 року себе батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обставинами справи не міг не знати, що він не є біологічним батьком дитини.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мартиненка Антона Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль