Провадження № 2/161/426/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Мельник М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач 1), ОСОБА_4 (далі відповідач 2) про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Свій позов, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, мотивують тим, що 25 листопада 2020 року в м. Луцьку по вул. Львівська сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортних засобів «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками, водій ОСОБА_2 отримав легкі тілесні ушкодження.

Вказують, що постановою старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУПН у Волинській області від 08 лютого 2021 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито, а постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, вказують, що відповідача 1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП, зокрема, у зв`язку з тим, що в момент вчинення ДТП керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування на 36 місяців Луцьким міськрайонним судом 10 липня 2019 року.

Також, вважають, що оскільки, власник транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 ОСОБА_4 передав належний йому автомобіль, особі, яка не мала права керування транспортним засобом, відповідальність щодо стягнення шкоди постраждалим особам має стягуватися солідарно.

Зазначає, що згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведеного на замовлення ОСОБА_1 , відновити транспортний засіб «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 відповідно до технічних вимог виробника неможливо, а тому вартість матеріального збитку завданого його власнику становить ринкову вартість автомобіля до моменту пошкодження в розмірі 152859 грн.

Посилаються на те, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатило ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого транспортного засобу, страхове відшкодування в розмірі 98370 грн. в межах ліміту відповідальності власника транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , та вважають, що мають право вимоги до відповідачів на залишок суми.

Разом з тим, зазначають, що внаслідок ДТП, ОСОБА_2 будучи водієм пошкодженого транспортного засобу тривалий час перебував на лікуванні після ДТП, переніс фізичне та моральне страждання, весь час перебуває у напруженому стані, а зміни що відбулись в його житті є невідворотними, відтак, останній має право на відшкодування моральної шкоди.

На підставі наведеного просять суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 54489 грн. вартості матеріального збитку, 100000 грн. завданої моральної шкоди в користь ОСОБА_2 та судові витрати по справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 вказує, що він не погоджується з заявленими вимогами позивачів щодо солідарного стягнення різниці між виплаченим страхом відшкодуванням та вартістю матеріального збитку, оскільки, він добровільно не передавав належний йому транспортний засіб ОСОБА_3 , про що свідчить його звернення до правоохоронних органів щодо неправомірного заволодіння ОСОБА_3 транспортним засобом без його згоди. Щодо стягнення моральної шкоди, то вважає, що у позовній заяві не доведено та не надано доказів понесення моральних страждань позивачем ОСОБА_2 .

Від відповідача 1 на адресу суду відзиву не надходило.

Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивачів до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги, заяву про уточнення позовних вимог підтримує, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 2 до судового засідання також подав заяву про слухання справи без його участі. Позовні вимоги не визнає.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв про розгляд справи у його відсутності, відзиву на адресу суду не надходило.

Суд вважає за можливим слухати справу у відсутності учасників справи, що не з`явилися по наявним у справі доказам.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що 25 листопада 2020 року в м. Луцьку по вул. Львівська сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортних засобів «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками, водій ОСОБА_2 отримав легкі тілесні ушкодження.

Із матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 (а.с. 13).

Транспортний засіб «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 на праві власності належить відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 14).

Постановою старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУПН у Волинській області від 08 лютого 2021 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито, у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 42-45).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2021 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено факт керування транспортним засобом «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 під час ДТП ОСОБА_3 (а.с. 11).

Зазначені обставини, згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

На час скоєння ДТП транспортний засіб «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить відповідачу 2, був застрахований у «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3231048 із лімітом відповідальності 100000 грн. за майнову шкоду та франшизою 0 грн. (а.с.15).

Із матеріалів справи вбачається, що на замовлення позивача ОСОБА_1 , було проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу транспортного засобу «Chevrolet Aveo». Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової експертизи № СЕ-19/103-21/6466-АВ від 07 вересня 2021 року (далі висновок судової експертизи) - вартість матеріального збитку, в даному випадку, складає ринкову вартість даного транспортного засобу до моменту пошкодження в розмірі 152869 грн. (а.с. 17-33).

Суд бере до уваги вказаний висновок експерта, оскільки, він є чітким та конкретним, обґрунтованим, належно мотивованим та зрозумілим для суду. Крім того, будь-яких заперечень щодо наданого позивачами висновку експерта від відповідачів не надходило.

Судом встановлено, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатило позивачу ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого транспортного засобу, страхове відшкодування в розмірі 98370 грн. в межах ліміту відповідальності власника транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 146).

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, згідно висновку судової експерта вартість матеріального збитку, що завдана позивачу ОСОБА_1 внаслідок пошкодження автомобіля, становить 152859 грн., що складає собою ринкову вартість транспортного засобу «Chevrolet Aveo» до моменту пошкодження станом на 25 листопада 2020 року, оскільки, ремонт вважається економічно необґрунтованим, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (287566,07 грн.) перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, тобто транспортний засіб вважається знищеним.

За таких обставин, з врахуванням сплаченої позивачу ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в розмірі 98370 грн., суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми матеріального збитку слід задовольнити та стягнути з відповідача 1 (винуватця ДТП та особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом) суму в розмірі 54489 грн. (152859 грн. 98340 грн.).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 матеріальної шкоди в розмірі 54489 грн. солідарно з відповідачем 1 на користь позивача ОСОБА_1 до задоволення не підлягають, оскільки, в силу вимог ст.1167, 1187, 1188 ЦК України, майнова шкода у разі взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом.

Крім того, судом встановлено, що відповідач 2 ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, займається наданням транспортних послуг та будівельних машин, також являється директором ТзОВ «Волинь-Торг-пром», що знаходиться за адресою: с. Зміїнець, вул. Боголюбська, 3/5. Транспортний засіб «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 є його власністю та зберігається на території товариства (а.с. 84).

02 грудня 2020 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до правоохоронних органів, у зв`язку з тим, що у період з 10 год. 00 хв. 24 листопада 2020 року по 02 грудня 2020 року ОСОБА_3 заволодів його транспортним засобом без його згоди (а.с. 83).

Листом Луцького ВП ГУНП України у Волинській області від 18.12.2020 року №3/6401 ОСОБА_4 повідомлено, що в результаті перевірки наявність ознак кримінального правопорушення не було встановлено (а.с. 85).

Як встановлено судом, у момент ДТП належним ОСОБА_4 транспортним засобом, керував ОСОБА_3 (винуватець ДТП), який не перебував у трудових відносинах з ОСОБА_4 , а взяв даний автомобіль для власних потреб, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 08 лютого 2021 року (а.с. 42-45).

Таким чином, доводи позивачів щодо передачі ОСОБА_4 належного йому транспортного засобу ОСОБА_3 , який був позбавлений права керування транспортними засобами, а відтак їхня відповідальність є неподільною, не знайшли свого підтвердження, а тому у позові до ОСОБА_4 в цій частині, слід відмовити.

Вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Із змісту ст. 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка в тому числі полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи ту обставину, що з вини відповідача 1 позивачу ОСОБА_2 завдано фізичну та моральну шкоду, суд приходить до висновку, що з відповідача 1, слід стягнути в користь позивача ОСОБА_2 суму в розмірі 8000 грн. за завдану моральну шкоду.

Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, фізичні страждання, нервовий стрес, глибину душевних страждань, які було завдано позивачу ОСОБА_2 , факт порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок ДТП, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку суду, відшкодування 8000 грн. за завдану моральну шкоду є достатнім для задоволення потреб позивача ОСОБА_2 та є співмірним із заподіяною йому шкодою.

В решті вимог в цій частині слід відмовити за їх безпідставністю.

В позові про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_3 , також слід відмовити з мотивів недоведеності вини власника транспортного засобу в заподіянні такої шкоди позивачу ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з врахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 , слід стягнути 908 грн. судового збору, на користь позивача ОСОБА_2 стягнути 181,60 грн. судового збору (8% від ціни позову).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 54489 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.

В позові до ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 181 (сто вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер - невідомо, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 13 червня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк