ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

08 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 619/3611/21

провадження № 22-ц/818/1897/22

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року, суддею Овсянніковим В.С., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З урахуванням уточненої позовної заяви від 18.08.2021 року позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 6 690 гривень та моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що він з 1983 року є користувачем, а з 09.04.1998 року є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 розташованої у садовому товаристві «Зелена гірка» на території Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області. 21.07.2020 року він, приїхавши на свою земельну ділянку, не зміг потрапити на її територію, оскільки прохід до неї загороджувала куча зрізаних гілок фруктових дерев (грецького горіха, яблуні та вишні) висотою більше двох метрів та шириною і довжиною понад 5 метрів. Як стало відомо вказані протиправні дії самоуправно, всупереч закону та статуту садового товариства, з перевищенням повноважень, вчинив голова СТ «Зелена гірка» - ОСОБА_2 , який у 2018 році, переїхавши з м. Київ разом з дружиною, купив 2 земельні ділянки з капітально збудованим будинком і оселився в садовому товаристві на постійне місце проживання. У подальшому на зборах останній був обраний головою СТ «Зелена гірка» та почав наводити «порядок» на його позивача, садовій ділянці на свій розсуд. За фактом неправомірних дій ОСОБА_2 він починаючи з 24.07.2020 року неодноразово звертався до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в результаті чого 17.11.2020 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 186 КпАП України, який у подальшому було направлено на розгляд адміністративної комісії Малоданилівської селищної ради. Всупереч вимогам чинного законодавства ОСОБА_2 не був притягнутий до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності передбачений ст. 38 КпАП України. Внаслідок грубого пошкодження фруктових дерев, пов`язаних з багаточисельною обрізкою плодоносячих гілок в період формування плодів та приведенням цих дерев у непридатний для плодоношення стан, він не отримав з них урожаю та відповідного доходу. Вважає, що фактичні умови неправомірних дій, причинний зв`язок і вина ОСОБА_2 підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення від 17.11.2020 року. Зазначає, що пунктом 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993 року № 284 встановлено відшкодуванню підлягають: вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень, включаючи і неодержані доходи. Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків. Оскільки, ринкова ціна 1 кг цього горіха складає 223 гривень (чек наданий разом з позовною заявою). Тобто, відповідно до наданої інформації з Департамента Агропромислового розвитку Харківської облдержадміністрації та Головного управління статистики області урожай з горіха склав 30 кг, то сума збитків, спричинена йому відповідачем лише в 2020 році складає - 223x30=6690 гривень упущеної вигоди. Вказує, що своїми протиправними діями на його садовій ділянці відповідач окрім матеріальної шкоди спричинив йому також і моральну шкоду. Вказані протиправні дії з боку відповідача змусили його неодноразово протягом року звертатися за захистом своїх прав до МВС України, Головного управління Національної поліції в Харківській області, його територіальних підрозділів, органів прокуратури, районної та обласної державних адміністрацій, суду. Об`єктом правопорушення він обрав його душевний комфорт, психічний та емоційний стан, що проявлявся у формі приниження його честі і гідності, його фізичних і моральних стражданнях. Як наслідок цих дій в його житті відбулися негативні зміни. Оскільки він є людиною похилого віку, ветераном праці, за що має урядові нагороди, інвалідом війни І групи, отримавши поранення в голову під час бойових дій, переніс 2 інфаркта міокарда, один з яких з клінічною смертю біля 9 годин та 2 складні операції на серці, йому взагалі не можна нервувати і відповідачу про це відомо. Замість того, щоб займатися своїм оздоровленням, він вимушений на шкоду собі ходити по різних інстанціях і до суду у пошуках справедливості, що супроводжується тяжкими переживаннями та стресами. Фізична і моральна напруга підривають його здоров`я. До того ж його моральні переживання посилилися після того, як він дізнався, що справу про адміністративне правопорушення щодо відповідача було закрито. Усе це порушило його душевний спокій та ще більше погіршило стан його здоров`я, у нього загострилися хвороби серцево-судинної та нервової системи, з`явився біль у серці, стенокардія, серцева недостатність, безсоння, головний біль, підвищена втомлюваність, депресія та страх щодо неможливості повної реабілітації та відновлення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя та безпорадність щодо вирішення справи згідно діючого законодавства. Як наслідок його страждання переросли в фізичний біль, а лікарем було рекомендовано стаціонарне лікування. Але, у зв`язку з відсутністю вільних місць в лікарні під час пандемії, він лікувався амбулаторно, доказом цього є медичні довідки, які додані до позовної заяви. Вважає, що наявність матеріальної і моральної шкоди підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення від 17.11.2020 року щодо протиправних дій відповідача та медичними довідками амбулаторного лікування в КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 17». Протиправні дії ОСОБА_2 стали причиною матеріальних збитків, фізичних, душевних і психічних страждань ОСОБА_1 . Дії ОСОБА_2 є свідомими та навмисними, тому що згідно вимог чинного законодавства земельна ділянка позивача є його приватною власністю, а відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Водночас згідно статуту СТ такі дії голови СТ кваліфікуються як перевищення його повноважень.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмовлено.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що відповідно до ч. 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Неодержаний дохід дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Тому зважаючи на вищевикладене апелянт вважає, що розмір його неодержаного доходу, який він не отримав внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , які полягали у грубому пошкодженні фруктових дерев, пов`язаних з багаточисельною обрізкою плодоносячих гілок в період формування плодів та приведення цих дерев у непридатний для плодоношення стан складає 6 690 грн і повинен бути відшкодований. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд повинен з`ясувати наявність такої моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, вину заподіювача. Апелянт вважає, що довів це належними та допустимими доказами (медичними довідками амбулаторного лікування в КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №17»). Усі протиправні дії відповідача порушили його душевний спокій та ще більше погіршили стан його здоров`я, у нього загострилися хвороби серцево-судинної та нервової системи, з`явився біль у серці, стенокардія, серцева недостатність, безсоння, головний біль, підвищена втомлюваність, депресія та страх щодо неможливості повної реабілітації та відновлення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя та безпорадність щодо вирішення справи згідно діючого законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Залишаючи без задоволення вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано на розгляд суду жодного доказу (акти, протоколи тощо) щодо пошкоджених дерев, а саме: які дерева; в якій кількості; вік дерев, що може вплинути на їх врожайність; висновки компетентних органів щодо неможливості дерев плодоносити у зв`язку з обрізкою гілок. Також ним не надано доказів наявності причинного зв`язку між погіршенням стану здоров`я та обставинами, які мали місце 21.07.2020 року. Судом першої інстанції зазначено, що враховуючи відсутність доказів та вже наявний погіршений стан здоров`я ОСОБА_1 , оскільки позивач є інвалідом І групи, підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 на його користь не вбачається.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю Серії ХР-10-38-069508 ОСОБА_1 на підставі рішення Малоданилівської селищної ради народних депутатів від 09.12.1997 року №391 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,057 гектарів, яка розташована на території Малоданилівської селищної Ради, СТ «Зелена Гірка» ділянка № НОМЕР_1 (а.с. 5).

У відповідності до звернення ОСОБА_1 щодо неправомірної поведінки Голови СТ «Зелена гірка» Долженко О.С. була проведена перевірка дільничним офіцером поліції Дергачівського ВП Близнюком О.А. та складено протокол про адміністративне правопорушення.

В ході проведення перевірки дільничним офіцером поліції Дергачівського ВП ОСОБА_4 встановлено, що на території садової ділянки № НОМЕР_1 , яка розташована в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » були спиляні гілки плодових дерев. Саме зі слів ОСОБА_1 стало відомо, що вказані протиправні дії вчинено головою СТ «Зелена гірка» ОСОБА_2 . Від надання пояснень ОСОБА_2 відмовився посилаючись на ст.63 Конституції України та зазначив, що не вважає свої дії протиправними. Інших очевидців в ході перевірки дільничним не встановлено.

17.11.2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.186 КпАП України вбачається, що він самовільно, всупереч встановленому законом порядку здійснив кронування дерев, що належать члену кооперативу «Зелена гірка» ОСОБА_1 .

Згідно листа селищного голови Малоданилівської селищної ради від 09.12.2020 року №02-19/2424 25.11.2020 року до селищної ради надійшла адміністративна справа відносно ОСОБА_2 , щодо якого було складено протокол про адміністративне правопорушення від 17.11.2020 року за ст. 186 КпАП України. Згідно обставин справи 21.07.2020 року він самовільно, всупереч встановленому законом порядку здійснив кронування дерев, що належать члену кооперативу «Зелена гірка» ОСОБА_1 . Враховуючи той факт, що правопорушення було скоєно 21.07.2020 року, а протокол складено 17.11.2020 року строки притягнення до адміністративної відповідальності було пропущено, у зв`язку з чим адміністративну справу повернуто до поліції. (а.с. 31)

За таких обставин, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 186 КпАП України не встановлена; постанова відносно нього не виносилась.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.

Згідно положень зазначеної статті держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що у висновку дільничного інспектора зафіксовано ті обставини, що йому сталі відомі з пояснень наданих ОСОБА_1 , на місце події він не виїжджав, не фіксував вигляд дерев, про які йшла мова в поясненнях. Крім того, зі слів ОСОБА_1 він записав, що саме ОСОБА_5 обрізав гілля дерев породи вишня, яблуні та горіх.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що акт обстеження земельної ділянки щодо пошкодження плодових дерев, комісією сільської ради згідно вимог чинного законодавства, не проводився. Протокол про адміністративне правопорушення складений лише у листопаді 2020 року.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності достовірних та допустимих доказів з боку позивача ОСОБА_1 щодо понесених ним витрат пов`язаних саме з протиправними діями відповідача, виходячи з наступного.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що якби відповідач не зрізав плодоносне гілля горіху позивач отримав би прибуток від продажу його плодів і більше ніщо не могло йому у цьому завадити, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 для зрізання плодоносного гілля фруктових (яблуня, вишня та горіх) дерев проникав на його земельну ділянку.

Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо безпідставності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його вимог щодо відшкодування моральної шкоди, судова колегія виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У частинах 3, 4 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підтвердження вимог ОСОБА_1 посилається на значне погіршення стану здоров`я, яке є наслідком протиправних дій ОСОБА_2 . На підтвердження своїх вимог позивач надав листки огляду хворого, лікарем- терапевтом.

Всі листки огляду надані терапевтом, у якості консультативного висновку, та датовані різними датами.

Однак, доказів наявності причинного зв`язку між таким станом здоров`я та обставинами, які мали місце 21.07.2020 року, позивачем не надано.

Посилання ОСОБА_1 на складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 передбаченого ст.186 КпАП України, як на підставу причинного зв`язку між протиправними діями та погіршенням стану здоров`я, судовою колегією не приймається.

З матеріалів справи вбачється, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 186 КпАП України не встановлена; постанова відносно нього не виносилась.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова