УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2022 року

м. Київ

справа № 320/2905/19

провадження № 61-19532ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 19 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 30 000,00 доларів США відповідно до розписок від 01 серпня 2013 року та 01 вересня 2014 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 01 серпня 2013 року

ОСОБА_1 звернулась з проханням про надання позики в розмірі

20 000,00 доларів США. В цей же день вона отримала гроші та надала позивачу розписку, яка підтверджувала отримання нею вищевказаної суми, та вказала, що гроші бере без процентів на два роки, для придбання будівельних матеріалів для будівництва будинку. 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 знову звернулась з проханням про надання їй позики у розмірі 10 000,00 доларів США. В цей же день вона отримала гроші та надала позивачу розписку, яка підтверджувала отримання нею вищевказаної суми, та вказала, що гроші бере без процентів на один рік. Проте, відповідач не виконала свої боргові зобов`язання, борг не повернула.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 просив стягнути борг за договором позики в розмірі 30 000,00 доларів США відповідно до розписок від 01 серпня 2013 року та 01 вересня 2014 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 02 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року, позовОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму боргу, згідно розписки від 01 серпня 2013 року в розмірі 20 000,00 доларів США та згідно розписки від 01 вересня 2014 року в розмірі 10 000,00 доларів США, а всього 30 000,00 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 02 липня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 19 жовтня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Судами встановлено, що 01 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_1 отримала в борг грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США від ОСОБА_3 у зв`язку з чим видала йому розписку, яка підтверджувала отримання нею вищевказаної суми в присутності свідка ОСОБА_4 . В розписці також вказала, що кошти отримує без відсотків на два роки, для придбання будівельних матеріалів для будівництва будинку.

01 вересня 2014 року в присутності свідка ОСОБА_4 , відповідач

ОСОБА_1 отримала в борг грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США

від ОСОБА_3 на підтвердження чого передала позивачу власноруч складену розписку, якою підтверджено факт отримання нею вищевказаної суми.

В розписці зазначено, що кошти отримуються без відсотків строком на один рік.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, який є обов`язковим для виконання сторонами і вимогами законодавства.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України та частини другої статті

1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій встановивши, що ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_3 30 000,00 доларів США, про що власноручно написала розписки від 01 серпня 2013 року та від 01 вересня

2014 року, написання і підписання яких не заперечувала, проте на час розгляду справи судом кошти не повернуті, правильно застосували наведені норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за вказаними розписками.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, постанові

від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16 та постанові Верховного Суду

від 10 червня 2020 року у справі № 711/8696/15-ц та постанові від 25 травня

2022 року у справі № 185/4806/18.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня

2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня

2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська