Справа № 466/2685/21 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/557/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симця В.І.

з участю: представника позивача адвоката Підбірного М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ Преміум Лізинг Колекшн, ТзОВ «Нерухомість - Закон та Порядок», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна, -

в с т а н о в и в:

В березні 2021 року представник позивача адвокат Синявська І.В. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон і порядок», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.03.2021 квартири АДРЕСА_1 , скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру та витребування майна, а саме зазначеної квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Крім неї співвласником квартири є її син ОСОБА_2 . Другий співвласник квартири ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину вони прийняли разом.

19 липня 2007 року її сином ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №33/МБ-33 з ВАТ «КБ Надра» . За даним договором банк надав позичальнику кредит у розмірі 34500 доларів США для споживчих потреб.

Для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 19.07.2007 року між ВАТ ТКБ Надра та ОСОБА_2 був укладений Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б., зареєстрований в реєстрі №2196.

Також для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 19.07.2007 року між ВАТ «КБ Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б., зареєстрований в реєстрі №2194. Предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_1 .

15 квітня 2009 року ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.02.2010 року у справі №2-272/10 задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості 32453 долари США 99 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 259933грн.02коп. (в тому числі по відсотках) за кредитним договором 33/МБ-33 від 7/19/2007.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 грудня 2010 року рішення першої інстанції скасовано та ухвалене нове стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в розмірі 6968 долари США 45 центів, що еквівалентно 55 313,47грн. заборгованість платежу по кредиту та 7328 доларів США 79 центів, що еквівалентно 58173,76грн. заборгованості по відсотках, а всього - 13997 долари США 24 центів, що еквівалентно 113487,23грн. за кредитним договором 33/МБ-33 від 7/19/2007.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-272/2010, виданого 19.11.2013 року Шевченківським районним судом м.Львова закінчено.

Вважає, що продавець - ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» не мав права укладати Договір купівлі-продажу квартири, сума заборгованості, яка зазначена в Інформаційній довідці з ДРРП - 34500грн., не відповідає дійсності, строк виконання зобов`язання за Кредитним договором закінчився - 05.07.2014 року, протягом семи років банк до суду не звертався про стягнення заборгованості, а відтак такий договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Оскільки це єдине житло, позивач не є боржником за кредитним договором, крім того, порушуються права неповнолітньої дитини - сина боржника, який також там проживає у спірній квартирі. Просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.03.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», код ЄРДПОУ 43490372 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон і порядок», , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дарією Володимирівною, реєстровий № 708.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння - Товариства з обмеженою відповідальністю Нерухомість-Закон і порядок, .

У решті у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Нерухомість-Закон і порядок, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - 2828,00 (дві тисячі вісімсот двадцять вісім гривень 00 коп.) судового збору.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн».

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликаються на те, що судом не взято до уваги те, що у ОСОБА_2 була наявна заборгованість за кредитним договором, за тілом кредиту, у розмірі 30 532, 76 доларів США, яка була встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.02.2010 року у справі №2-272/10 та не була спростована судом апеляційної інстанції. Суду першої інстанції було надано достатні докази існування заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором, за тілом кредиту, у розмірі 30532, 76 доларів США. Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів повного погашення заборгованості за Кредитним договором позичальником або поручителем.

Також звертають увагу суду на те, що іпотечні вимоги від 20.07.2020 року, які направлені на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Незгода позивача з ціною відчуження предмета іпотеки не є підставою для визнання недійсним договору купівлі продажу квартири від 23.03.2021 року.

Стверджують, що позивач по справі з метою доведення наявності порушень вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивач мала надати докази того, що спірна квартира використовувалась нею як місце постійного проживання та у власності позивача відсутнє інше нерухоме майно.

Просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

06 червня 2022 року представник позивача адвокат Підбірний М.Я. подав відзив на апеляційну скаргу.

Від директора ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» Бадах С.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом.

В свою чергу, директора ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» не надав суду об`єктивних доказів щодо неможливості прийняти участі у справі.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відкладення розгляду справи, колегія суддів виходить із того, що заявник не надав суду доказів неможливості прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, як того вимагає ст. 212 ЦПК України.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Підбірного М.Я. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування квартири, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ТзОВ «Нерухомість-Закон і Порядок» набуло право власності на належну їй квартиру поза її волею, обраний нею спосіб захисту відповідає змісту порушеного права. Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру, суд виходив з того, що виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 12.04.2007 року, виданого квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова на підставі розпорядження №2770 від 12.04.2007 року, право власності зареєстроване ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 14.04.2007 року, номер витягу 14223008.

У квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , 2010 року народження.

19 липня 2007 року ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №33/МБ-33 з ВАТ ТКБ «Надра». За даним договором банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 34500 доларів США для споживчих потреб.

Для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 19.07.2007 року між ВАТ ТКБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б., зареєстрований в реєстрі №2196.

Також для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 19.07.2007 року між ВАТ ТКБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б., зареєстрований в реєстрі №2194. Предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_1 .

15 квітня 2009 року ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.02.2010 року у справі №2-272/10 задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості 32453 долари США 99 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 259933грн.02коп. (в тому числі по відсотках) за кредитним договором 33/МБ-33 від 7/19/2007.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 грудня 2010 року рішення першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в розмірі 6968 долари США 45 центів, що еквівалентно 55 313,47 грн. заборгованість платежу по кредиту та 7328 доларів США 79 центів, що еквівалентно 58173,76грн. заборгованості по відсотках, а всього - 13997 долари США 24 центів, що еквівалентно 113487,23грн. за кредитним договором 33/МБ-33 від 7/19/2007 (том 1 арк.спр.23-27).

На підставі виконавчого листа №2-272/2010 від 19.11.2013 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП №41073612.

28 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Дзень В.М. винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження №41073612 по виконавчому листу № 2-272/2010 з наступних підстав: відповідно до акта про проведені електронні торги від 20.02.2017 року майно боржника, а саме транспортний засіб марки ГАЗ 3307 АП-18-04 реалізовано. Згідно розпорядження державного виконавця кошти направлені в ГУДКСУ у Львівській області для їх подальшого перерахування стягувачу, чим фактично виконаний виконавчий документ. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-272/2010, виданого 19.11.2013 року Шевченківським районним судом м.Львова закінчено.

З 15 червня 2015 року ПАТ КБ «Надра» перебуває в стані припинення.

17 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТзОВ «Фінінсова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладний Договір про відступлення прав вимоги №GL48N718070_1_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., за реєстровим №928.

17 липня 2020 року ТзОВ «Фінінсова компанія «Дніпрофінансгруп» уклала Договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_1_2-N з ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., за реєстровим №929.

23 березня 2021 року між ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТзОВ «Нерухомість-Закон та порядок» укладений Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., реєстровий №708.

Згідно п.1 Договору купівлі-продажу від 23.03.2021 право на продаж вказаного майна будь-якій особі належить Іпотекодержателю на підставі:

Договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б., зареєстрований в реєстрі №2194 від 19.07.2007 року укладений між ВАТ ТКБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ;

Договору про відступлення прав вимоги №GL48N718070_1_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., за реєстровим №928 від 17.07.2020 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ТзОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»;

Договору про відступлення прав вимоги № GL48N718070_1_2-N, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., за реєстровим №929 від 17.07.2020 року ТзОВ «Фінінсова компанія «Дніпрофінансгруп» та з ТзОв «Преміум Лігал Колекшн».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою, п`ятою, дев`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 5.3. договору іпотеки, сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, зокрема, на підставі права іпотеко держателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3 цього договору (пункт 5.4. договору іпотеки).

Отже, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі умови, у тому числі вирішили питання позасудового врегулювання спору, зокрема передбачили право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 цього Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,0 кв. м для квартири та 250,0 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши, що на час укладення спірного договору діяв мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, передана квартира в іпотеку не перевищувала 140,0 кв. м, позивач використовував її як місце постійного проживання, є її співвласником, та не мав іншого нерухомого житлового майна, і такі обставини не спростовано відповідачем, дійшов правильного висновку про те, що відчуження належної позивачу квартири не узгоджується із положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що в свою чергу, є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним згідно із частиною першою статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2021 року у справі № 523/12031/16-ц (провадження № 61-17236св20), та який підлягає врахуванню на підставі положень частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Аналіз підстав та предмета пред`явленого позову свідчить, що у ньому об`єднано дві взаємовиключні вимоги: визнання недійсним правочину та витребування майна (віндикація).

За обставин даної справи, колегія суддів вважає, що задоволення судом позовної вимоги про витребування майна не є ефективним способом захисту права позивача, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 161/992/20 (провадження № 61-8740св21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування, а саме за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За таких обставин в задоволенні позовних вимог про скасування запису про реєстрацію права власності слід було відмовити з підстав обрання неефективного способу захисту.

Однак, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, з огляду на положення частини першої статті 5 ЦПК України, а також для досягнення мети виконуваності рішення суду у даній справі, колегія суддів вважає за можливе скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 57245740 від 23.03.2021 року приватний нотаріус Пономарьова Дарія Володимирівна Київського міського нотаріального округу.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У справі, що переглядається, зміст і характер спірних правовідносин, встановлені судами обставини справи, свідчать, що спір виник між ОСОБА_1 та сторонами укладеного відповідачами між собою договору купівлі-продажу. Визначений як відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не був стороною оспорюваного договору, а також не був власником (користувачем) майна, яке витребовується за пред`явленим позовом.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог щодо цього відповідача слід було відмовити.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 грудня 2021 року в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ Преміум Лізинг Колекшн, ТзОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» про витребування з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 грудня 2021 року в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про реєстрацію права власності скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов в частині цієї вимоги задоволити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 57245740 від 23.03.2021 року приватний нотаріус Пономарьова Дарія Володимирівна Київського міського нотаріального округу.

В задоволенні позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити.

В решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.06.2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Шеремета Н.О.

Цяцяк Р.П.