Провадження № 2/127/1834/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,

позивача ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Першої Вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона з 2009 року по день його смерті проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, надавали один одному моральну підтримку та матеріальну допомогу, купували майно та спільно ним користувалися, допомагали один одному, проводили ремонт в квартирі, в якій проживали. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, знала, що інших спадкоємців у нього немає, ОСОБА_6 заповіт не складав, на день його смерті вона фактично проживала з ним та вступила в управління та володіння спадковим майном, але через відсутність реєстрації шлюбу не може оформити її нотаріально.

Позивач вказує, що з 2009 року вони разом проживали в вказаній в квартирі, а в 2018 році позивач зареєструвала своє місце проживання за цією адресою. Ця квартира належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2018 року, яку він отримав після смерті своєї матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач зазначає, що після смерті матері вона одна піклувалася про ОСОБА_6 , здійснювала за ним догляд, здійснила його поховання, як дружина провела всі поховальні обряди. На даний час вона продовжує мешкати у цій квартирі та сплачує всі комунальні платежі.

Протягом шестимісячного строку позивач звернулася з відповідною заявою до нотаріуса, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання нею доказів факту спільного проживання зі спадкодавцем. При цьому позивачу стало відомо, що із заявою до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_4 , яка зазначила, що помер її брат та інших спадкоємців немає.

Позивач вказує, що за весь час проживання з ОСОБА_6 вона ніколи не бачила ОСОБА_4 , ніколи не чула про неї і від чоловіка знала, що ніякої сестри в нього немає.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду, а тому просила встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року до дня його смерті, а також визнати за нею як спадкоємицею право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року було відкрите загальне позовне провадження та до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Першу Вінницьку державну нотаріальну контору.

Відповідач, отримавши позовну заяву, надала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач вказує, що вона є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_6 по лінії його батька та спадкоємицею третьої черги. За життя ОСОБА_6 неодноразово лікувався у психоневрологічній лікарні, оскільки страждав на психічне захворювання, мав ІІ групу інвалідності з дитинства та йому потрібно було регулярно приймати ліки, інакше в нього були приступи, він міг довго ходити по вулиці, кричати та чіплятися до людей.

У спірній квартирі він проживав разом з матір`ю ОСОБА_7 . Вони обоє потребували сторонньої допомоги та ними були укладені договори з Територіальним центром соціального обслуговування, працівники якого і здійснювали їх обслуговування, щодо чого не заперечувала відповідач. За даними архівних справ, наданими Територіальним центром на адвокатський запит, ОСОБА_6 в своїй заяві від 11 жовтня 2011 року вказував, що він є одиноким чоловіком, працездатних рідних (батьків, дружини, дітей), осіб, які повинні забезпечувати йому догляд і допомогу немає. Вказаними послугами як ОСОБА_6 , так і його мати, користувалися протягом трьох років ( 2011-2013 роки), а в зв`язку з поведінкою ОСОБА_6 . Територіальний центр припинив надання їх.

Відповідач зазначає, що зазначені в договорі послуги були б непотрібні померлому в разі спільного проживання з ним дружини, якою себе називає ОСОБА_1 . Крім того вказує, що в цих матеріалах містяться акти обстеження матеріально- побутових умов від 10 червня 2010 року, а також довідки про склад сім`ї за 2013 рік, відповідно до яких у квартирі проживає лише дві особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що спростовує доводи позивача про її проживання з померлим однією особою більше 10 років. Також зазначає, що з доповідних записок соціальних працівників слідує, що ОСОБА_6 має психічне захворювання, був направлений на лікування, де його відвідували працівники, після виписки з лікарні поводив себе грубо, був п`яний, в деякі дні вони не змогли попасти в квартиру та просили зняти ОСОБА_6 з обслуговування.

Відповідач вказує, що ОСОБА_6 регулярно потрапляв до психіатричної лікарні. В 2015 році відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області в справі №127/239/15-ц було задоволено заяву Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» про продовження ОСОБА_6 амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку без його згоди. У 2019 році ОСОБА_6 був госпіталізований до лікарні внаслідок сильного алкогольного отруєння.

Відповідач зазначає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його матері ОСОБА_6 проживав сам, у нього постійно збирались друзі, він випивав та пропадав з дому.

Також звертає увагу, що з травня 2016 року ОСОБА_6 була призначена житлова субсидія на 1 особу та в документах, що містяться в особовій справі ОСОБА_6 , не відображена інформація про спільне проживання з ОСОБА_1 .

Крім того вказує, що в 2018 році ОСОБА_6 , будучи в неї, повідомив, що він продав належний йому гараж приблизно за 3000,00 доларів США та за ці кошти виготовив пам`ятник матері, батьку та собі, який вона бачила на кладовищі.

Щодо ОСОБА_1 , то зазначає, що вона появилася в квартирі ОСОБА_6 лише у 2018 році. Так, декілька раз, маючи намір провідати ОСОБА_6 , до неї з чоловіком з квартири вийшла ОСОБА_1 , в квартиру не пускала та повідомила, що ОСОБА_6 немає та з ним все гаразд.

Відповідач наголошує, що матеріали позовної заяви та додані докази не доводять того факту, що ОСОБА_8 проживала з ОСОБА_6 однією сімєю.

Позивач надала відповідь на відзив, в якому заперечувала проти доводів відповідача, наданих у відзиві, та зазначає, що за весь час спільного проживання з ОСОБА_6 вона жодного разу не бачила відповідачку. Також вказує, що ОСОБА_6 дійсно перебував на обліку в психіатричній лікарні, раз на рік проходив лікування, він не приймав сильнодіючих ліків, однак ніколи не кидався на людей та не чіплявся до них, був нормальною людиною, яка чітко все розуміла. Зазначає, що ОСОБА_6 отримав диплом за спеціальністю «виробництво літальних апаратів» та працював на посадах, які б не змогла зайняти людина з важким психічним захворюванням. Щодо встановлення пам`ятника, то вказує, що саме вона замовляла та встановлювала пам`ятник ще у 2017 році, що підтверджується чеком.

Відповідач своїм правом на заперечення не скористалася.

Третя особа своїх пояснень не надала.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2021 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2021 року витребувано в Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» відомості про перебування ОСОБА_6 на обліку, лікуванні протягом 2009-2019 років та його медичні картки, а також з Центру надання адміністративних послуг Вінницької міської ради відомості про статус ОСОБА_1 при реєстрації її місця проживання за спірною квартирою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, та просили їх задовольнити. При цьому ОСОБА_1 зазначала, що вона познайомилася з ОСОБА_6 раніше, а переїхала жити в 2009 році, інколи ходила до дітей. Вони вели спільне господарство, разом їли, спали, вона турбувалася про нього та його матір, цінних речей з ОСОБА_6 не купувала. Про його хворобу дізналася лише в 2015 році, однак вказувала, що він поводив себе адекватно. Зазначила, що вони мали намір укласти шлюб, однак в 2019 році ОСОБА_6 потрапив до лікарні, де і помер. Вказувала, що до її приходу в квартирі було спустошення. Після смерті ОСОБА_7 , матері чоловіка, вона в квартирі розпочала ремонт. Реєстрацію місця свого проживання здійснила лише в 2018 році, хоча ОСОБА_6 хотів її зареєструвати раніше. Вказує, що ОСОБА_4 з 2009 року не з`являлася у квартирі, її не було на похоронах ні ОСОБА_6 , ні його матері. Щодо приходу соціальних працівників у 2011- 2013 роках, то повідомила, що нікого не бачила та не знає, чому вони так зазначили в своїх документах.

Відповідач ОСОБА_4 та її представники заперечували щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. ОСОБА_4 також вказувала, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_6 . Він мав психічне захворювання, зловживав алкоголем, перебував у безпорадному стані. Рідних, які б могли турбуватись про нього, не було, а тому було вирішено питання щодо отримання соціальних послуг. Центр з надання соціальних послуг звертався до психіатричної лікарні з приводу поведінки ОСОБА_6 . Вказує, що мати ОСОБА_6 була проти сторонніх осіб в квартирі. Вона померла у 2016 році, а пам`ятник було поставлено у 2018 році за кошти, отримані внаслідок продажу ОСОБА_6 гаражу. Повідомила, що ОСОБА_6 був у шлюбі з ОСОБА_9 , потім розлучився. Він займався альпінізмом, його батько був заввіділенням №21 в психіатричній лікарні. Після смерті батька ОСОБА_6 переївав у Вінницю. В 2018 році вона заходила до ОСОБА_6 , двері відкрила жінка, і повідомила, що його немає. В спілкуванні з ним ніяких розмов про жінку не було.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона проживає в будинку АДРЕСА_3 ( сусідній будинок з будинком позивачки), зареєстроване місце проживання з 2012 року, була знайома з ОСОБА_6 , спілкувалася з ним та його матірю, бувала у них в гостях, він ніколи не розповідав, що у нього є родичі, а ОСОБА_4 вперше побачила в судовому засіданні. Зазначила, що ОСОБА_6 жив у квартирі разом з матір`ю. Пізніше, в 2009 році в нього з`явилася жінка, яка переїхала до нього та вони проживали однією сім`єю, вона працювала на ринку, він їй допомагав. Цією жінкою є ОСОБА_1 . Вона допомагала піклувалася про його матір та здійснювала організацію її поховання. Вказувала, що ніхто, крім ОСОБА_1 , не піклувався про ОСОБА_6 та його матір, а коли він помер позивачка здійснила його поховання та поставила пам`ятник. За життя ОСОБА_6 був спокійний, нікого не зачіпав.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що в будинку АДРЕСА_3 проживає з 2016 року. Зазначила, що позивач проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 , він допомагав по роботі, носив сумки, проводжав на роботу, в квартирі у них не була, знає, що вони робили ремонт в квартирі, зокрема в ванній (заходила на поминках). Їй відомо, що вони мали офіційно оформити шлюб, проте ОСОБА_6 помер. ОСОБА_1 здійснила його поховання.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що у вказаному будинку проживає з 1962 року, був добрим другом ОСОБА_6 , часто спілкувався з ним та вони ходили один до одного в гості, на день народження, однак не пам`ятає точної дати дня народження та не пам`ятає в якій школі навчався померлий. ОСОБА_1 знає з 2009 року, коли вона почала спільно проживати з ОСОБА_6 , відповідача ОСОБА_4 не знає взагалі. Вказує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 спільно господарювали, померлий називав її дружиною, вона доглядала його матір, яка добре ставилася до неї. Дати смерті матері не пам`ятає, так як не був на похоронах. ОСОБА_6 не випивав, поводив себе добре, знає, що він перебував на обліку в лікарні, але його поведінка була адекватною. Поховання ОСОБА_6 здійснювала позивачка.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що в будинку АДРЕСА_3 проживає з 1962 року, ОСОБА_1 знає, ОСОБА_4 пам`ятає як вона студенткою проживала в сімї ОСОБА_14 . Зазначила, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_6 з 2009 року, турбувалася про нього, вони разом вели спільне господарство, здійснила поховання матері ОСОБА_6 та його, обставини смерті останнього їй не відомі.

Свідок ОСОБА_15 , який є чоловіком ОСОБА_4 , повідомив, що ОСОБА_8 вперше побачив 2018 році, коли вони з дружиною хотіли провідати ОСОБА_6 , однак вона їх в квартиру не пустила та повідомила, що його дома немає, а згодом, запитавши ОСОБА_6 про цю жінку, він сказав, що це знайома. Повідомив, що десь в 2014 році був випадок, телефонувала соціальний працівник, так як вона не могла відкрити двері, вони викликали працівників ДСНС та, зайшовши через вікно, відкрили двері, ОСОБА_7 була непритомна. Після цього постійно приносив їсти, а потім ОСОБА_7 сказала, що якщо буде потрібна їхня допомога, тоді буде їм телефонувати.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до таких висновків.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2019 року (а.с.7, т.1.).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.68, т.1).

25 березня 2020 року з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_4 (а. с.74, т.1). Остання є двоюрідною сестрою ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 від 17 квітня 1963 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 від 08 січня 1954 року, копією свідоцтва про одруження батьків ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 30 січня 1962 року, архівною довідкою про склад сім`ї від 23 січня 2020 №Н-25, витягами з державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження батька ОСОБА_6 від 21 серпня 2021 року № 4 та матері ОСОБА_4 від 21 серпня 2021 року №4.

За життя ОСОБА_6 заповіт не склав.

ОСОБА_6 проживав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира належала останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №2-726 (а.с.8, т.1). Попередньо ця квартира належала його матері ОСОБА_7 , яка до своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проживала за цією ж адресою, що не заперечується сторонами.

За даними довідки від 05 липня 2012 року №1397, виданої ПП «Мешканець» до складу сім`ї ОСОБА_7 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , входить ОСОБА_6 (а.с.101,185 т1).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 12 червня 2013 року №1972, виданої ТОВ «Житлово-експлуатаціне об`єднання» за адресою спірної квартири зареєстровані дві особи: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ( ас.167, т.1).

За відомостями, викладеними в акті обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина, який потребує соціального обслуговування (надання соціальних послуг), складеного по АДРЕСА_1 працівниками Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) 12 грудня 2011 року щодо ОСОБА_7 , продовженого до 30 грудня 2012 року та до 30 грудня 2013 року, а також від 12 грудня 2012 року, продовженого до 30 грудня 2013 року складеного щодо ОСОБА_6 , відомості про проживання інших осіб за цією адресою, крім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відсутні (а.с. 155, 180 т.1).

Крім того, в цьому акті містяться відомості про те, що ОСОБА_6 є одинокий.

Аналогічні відомості про нього як одиноку особу міститься і в його заяві від 11 жовтня 2011 року, поданій на ім`я начальника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вінниці (надалі- Центр), (а.с.170, т.1).

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надавалися соціальні послуги Центром, про що укладені договори від 01 грудня 2010 року на термін до 01 грудня 2011 року, які надалі продовжені до 30 грудня 2012 року та від 30 грудня 2012 року на термін до 30 грудня 2013 року (а.с.151 -154, 163-166, 176-179, 187-190, т.1).

Матеріали справи мість заяви соціального працівника Центру датовані квітнем 2013 року, які збереглися в архівних справах ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та надані Центром, щодо поведінки ОСОБА_6 та неможливості його обслуговування (а.с.192-193, т.1).

ОСОБА_6 був особою з інвалідністю ІІ групи (копія довідки серії 10 ААА №308565 від 28 січня 2010 року, а.с.184, т.1).

Померлий перебував на обліку в Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І.Ющенка» та, як слідує з матеріалів справи, рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2013 року в справі №127/7953/13-ц, від 15 серпня 2014 року в справі №127/17301/14-ц, від 11 лютого 2015 року в справі №127/239/15-ц були задоволені заяви про надання ОСОБА_6 психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Факт його лікування підтверджується також і дослідженими в судовому засіданні медичними картками №1048 хворого денного стаціонару поліклініки та медичними картками стаціонарного хворого №8794 та 951, наданими Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради».

Як слідує з даних цих медичних карток в 2013 році ОСОБА_6 в лікарні провідувала соціальний працівник ( ОСОБА_16 ) та племінниця ( ОСОБА_17 ), особисті дані яких та номера їх засобів зв`язку, а також його матері ( ОСОБА_7 ) наявні в медичній картці. Відомостей про дружину чи інших осіб, на яких би вказував ОСОБА_6 , картки за цей період не містять. Крім того медична картка №951 містить заяву мешканців будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 від 20 лютого 2013 року на ім`я головного лікаря Вінницької обласної клінічної лікарні ім. О.І. Ющенка про необхідність проведення лікування ОСОБА_6 , який до гостіталізації вів себе агресивно та своєю поведінкою створював загрозу для життя мешканців, а також необхідність оформити йому опікунство, так як його мати, з якою він проживає, хвора та пожила жінка і не здатна забезпечити достатній нагляд та догляд за ним (а.с. 117, т.1).

Судом оглянута цивільна справа №127/239/15-ц за заявою Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» про продовження ОСОБА_6 амбулаторної психіатричної допомоги, рішенням в якій заява задоволена. Будь-яких відомостей про проживання з ним якихось інших осіб матеріали цієї справи не містять.

Наразі медична картка №8794 від 12 серпня 2019 року містить інформацію про ОСОБА_8 , як цивільну дружину ОСОБА_6 . Дані відомості зафіксовано в огляді лікарем-психіатром в приймальному відділенні від 12 серпня 2019 року, усвідомленій згоді особи на госпіталізацію до психіатричного закладу та інших документах, що містяться у картці. Крім цього, з відомостей в картці слідує, що ОСОБА_1 купувала йому ліки (призначені та надавалися також ліки, що не ввійшли до національного переліку).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 16 травня 2018 року має зареєстроване місце проживання в цій квартирі, що підтверджується копією її паспорту, а також відповіддю Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 28 вересня 2021 року №04-00-011-64395 (а.с.43, т.2).

За повідомлення Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 16 серпня 2021 року №08-00-098-54874 ОСОБА_6 по спірній квартирі була призначена житлова субсидія на 1 особу, яка була припинена з 16 травня 2018 року та як одержувачі інших видів допомог протягом 2009-2019 років ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на обліку у відділі адресних державних допомог не перебували (а.с.198, т.1).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогою встановлення факту проживання однією сім`єю з 2009 року з померлим ОСОБА_6 , як на докази посилається на показання свідків, їх спільне з ОСОБА_6 фото та акт проживання.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Тобто, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При оцінці показань свідків, суд враховує, що їх свідчення не можуть мати вирішальне значення.

Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2019 року в справі №466/3769/16 висловив позиція, що показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сім`єю без державної реєстрації у період, та не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання.

В постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року в справі №738/1452/17 суд вказував, що лише показання свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Вказані показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та фотографії не можуть бути підтвердженням того, що позивач проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю з 2009 року, дані докази не перебувають в узгодженому та логічному взаємозв`язку з іншими наявними у матеріалах справи доказами, а в певній частині навіть суперечать їм, як-то доказам надання соціальних послуг померлому в 2011-2013 роках, зверненню мешканців в 2013 році, відомостям в медичних картах 2013 року, матеріалам цивільної справи за 2015 рік.

Щодо наданої копії товарного чека від 13 жовтня 2017 року, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_18 (а.с.23, т.2) про встановлення пам`ятника, то вказаний доказ не є належним доказом та не підтверджує перебування позивача в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим.

Крім того, з даної квитанції неможливо однозначно встановити, кому саме призначався вказаний пам`ятник, а з відповіді ФОП ОСОБА_18 слідує, що неможливо надати інформацію про те, що було вигравіювано на пам`ятнику та будь-яке підтвердження наданої послуги та видачу чека без номера від 13 жовтня 2017року в зв`язку з відсутністю первинної документації, яка не зберігається більше 3-х років. (а.с.31, т.2).

Слід також вказати, що Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2019 року в справі № 202/5003/16-ц вказував, що наявність у позивача документів, пов`язаних зі смертю та захороненням не є належними доказами, оскільки ці документи не підтверджує перебування позивача в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим.

Щодо акту проживання ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_2 від 01 липня 2020 року №12325, то даний акт підтверджує її проживання на момент обстеження, а не в період 2009-2019 року.

Разом з тим, як установлено судом позивачка з 16 травня 2018 року зареєстрована в спірній квартирі та з цього моменту ОСОБА_6 припинено надання субсидії.

Згідно відомостей, які наявні в медичній картці стаціонарного хворого №8794, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», ОСОБА_1 є цивільною дружиною ОСОБА_6 . Дані відомості зафіксовано в огляді лікарем-психіатром в приймальному відділенні від 12 серпня 2019 року, усвідомленій згоді особи на госпіталізацію до психіатричного закладу та інших документах, що містяться у картці. Крім цього, з вказаних документів слідує, що ОСОБА_1 турбувалася про ОСОБА_6 , купувала йому ліки. Тобто померлий визнавав її як дружину.

Оцінюючи дані докази в їх сукупності та логічному взаємозв`язку з іншими доказами суд дійшов висновку, що доведеними обставинами спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є факт їх проживання в період з 16 травня 2018 року по день його смерті, час коли вони спільно проживали, турбувалися один про одного та вели спільне господарство.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визнання факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з січня 2009 року до дня його смерті слід задовольнити частково та встановити факт її проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 16 травня 2018 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 , то слід врахувати, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності особа може набути в порядку спадкування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців четвертої черги за законом відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Тобто за змістом цієї норми, для набуття права власності в порядку спадкування за законом необхідно встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем та на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа проживали однією сім`єю.

Зважаючи, що судом встановлено факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу лише з 16 травня 2018 року та до 01 вересня 2019 року в суду відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Позивачкою при зверненні до суду за подання позовної заяви, яка містить дві вимоги, сплачено судовий збір на загальну суму 2406,27 (а. с. 46, т.1). Враховуючи, що судом позовні вимоги немайного характеру задоволено частково, а в задоволенні вимоги майнового характеру відмовлено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 454,00 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

На підставі викладеного, керуючись ст.1264 ЦК України, ст. 3 СК України, ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 267, 273, 354 ЦПК, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 16 травня 2018 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 454 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ,

Перша Вінницька державна нотаріально контора, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7.

Повний текст рішення складений 27.06.2022.

Суддя: