Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., представника позивача Гальчинської А.О. , представника відповідача Ковальчука Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач є споживачем послуг постачання централізованого опалення до житлового приміщення, в якому проживає відповідач. У зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином оплачує надані послуги, станом на дату звернення позивача з позовом у даній судовій справі у нього виникла заборгованість у розмірі 17712,05 грн. Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути 3 % річних у розмірі 443,33 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 90,53 грн, а також судовий збір.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.11.2020 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

22.10.2021 року на адресу суду надійшов відзив, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з огляду на їх незаконність та необґрунтованість. Так, на переконання відповідача, - позивачем не доведено належними й допустимими доказами той факт, що саме відповідач є власником приміщення за адресою АДРЕСА_1 , що саме він фактично проживає у вказаному приміщенні та що саме він (відповідач) є споживачем послуг за зазначеною в позові адресою, що, у свою чергу, є підставою для відмови судом у задоволенні позовних вимог. Окрім цього, у мотивувальній частині відзиву відповідачем також зауважено, що позивачем не доведено належними й допустимими доказами факт наявності у відповідача заборгованості за спожите централізоване опалення у розмірі 18 245,91 грн., оскільки матеріали даної судової справи не містять належних розрахунків вказаної заборгованості та детальних розрахунків споживання приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , які були б складені у відповідності до вимог чинного законодавства, підписані та скріплені печаткою уповноваженої на те посадової особи.

08.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву, у яких позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, зокрема, про той факт, що відповідачем, нібито, було у порушення вимог чинного законодавства порядку здійснено самовільне відключення від загальнобудинкових мереж централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 , а також про те, що долучені позивачем до матеріалів даної судової справи розрахунки заборгованості позивача за споживання теплової енергії приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 повністю відповідають вимогам чинного законодавства та належним чином обґрунтовують позовні вимоги позивача та факт наявності у відповідача заборгованості за надані йому відповідачем послуги з централізованого опалення.

Не погодившись із доводами позивача, що були ним викладені у мотивувальній частині відповіді на відзив, відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідачем було звернуто увагу на тому факті, що позивачем не доведено належними й допустимими доказами, що житлове приміщення (квартира) за адресою АДРЕСА_1 дійсно споживало (споживає) теплову енергію, адже вказане приміщення вже давно було офіційно відключене від мереж централізованого опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що є самостійною та достатньою правовою підставою для відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача у даній судовій справі.

Також, відповідачем було подано клопотання про витребування доказів, яке протокольною Ухвалою суду від 10.11.2021 року було відхилене судом з огляду на відсутність достатніх правових підстав для його задоволення та не надання відповідачем доказів вжиття ним заходів з самостійного отримання (витребування) витребуваних доказів від позивача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зазначає таке.

За приписами ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

З 01.05.2019 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, відповідно до положень ст. 12 якого надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних началах.

Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного нормативно-правового акту визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію даного Закону, зберігають чинність на умовах визначених таким договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до вимог ст. 525 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 63, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі планування перерви в наданні послуг виконавець зобов`язаний повідомити про це споживача через засоби масової інформації, а також письмово не пізніше ніж за 10 днів до її настання (за винятком перерви, що настала внаслідок аварії або дії непереборної сили). У повідомленні зазначаються причина та час перерви в наданні відповідних послуг. Рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами ч. ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В свою чергу, за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з урахуванням предмету даного спору, доказуванню в першу чергу підлягає та обставина, що приміщення за адресою АДРЕСА_1 було протягом спірного періоду часу споживачем послуг, що їх надав відповідач - КП «Київтеплоенерго» за адресою АДРЕСА_1 а також, той факт, що саме відповідач є власником приміщення за адресою АДРЕСА_1 , що він фактично проживає у вказаному приміщенні та що саме він (відповідач) є споживачем послуг за зазначеною в позові адресою.

Доказами, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із положеннями ч. 6 ст. 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як було встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах судової справи доказами, що були долучені до матеріалів справи відповідачем, - згідно з протоколом засідання міжвідомчої комісії Подільської районної у м. Києві державної адміністрації №21 від 02.07.2009 року, було вирішено надати дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення житлової квартири №11 гр. ОСОБА_2 (відповідач) загальною площею 55,4 кв.м., що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згодом, відповідачем було замовлено й отримано у спеціалізованої організації Робочий проект №008.009-ВСО реконструкції системи теплопостачання для перерахунку теплового навантаження системи опалення житлового будинку по АДРЕСА_2 у зв`язку з відключенням опалення в квартирі №11 .

У подальшому, після проведення офіційних робіт з відключення від мереж централізованого опалення житлової квартири АДРЕСА_1 , представниками монтажної організації, енергопостачальної організації та балансоутримувача вказаного житлового будинку було складено Акт від 05.08.2009 року огляду виконаних та прихованих робіт, яким було зафіксовано відсутність у квартирі №11 опалювальних приладів системи централізованого опалення та факт теплоізоляції стояків та лежаків (трубопроводів) загальнобудинкової системи опалення.

Аналогічний Акт про відсутність у квартирі №11 опалення та її від`єднання від загальнобудинкової системи опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 був складений ПАТ «Київенерго» 11 березня 2016 року.

11 вересня 2018 року ПАТ «Київенерго», правонаступником якого виступає позивач у даній судовій справі - КП «Київтеплоенерго», було складено Акт обстеження №09-18/28, в якому зафіксовано відсутність у квартирі №11 опалювальних приладів системицентралізованого опалення та її від`єднання від загальнобудинкової системи опалення житлового будинку, яке було проведене у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

У зв`язку із цим, суд доходить висновку, що доводи сторони позивача про самовільне та у порушення вимог чинного законодавства відключення відповідача від мереж загальнобудинкової системи опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , не відповідає дійсності та повністю спростовується доказами, що були долучені відповідачем до матеріалів даної судової справи.

Таким чином, оскільки відповідач у встановленому чинним законодавством порядку був відключений від загальнобудинкової системи опалення, а опалювальні прилади системи централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 були демонтовані, а відтак, відповідно, позивач протягом 2008-2021 років не надавав, і не міг надавати власнику квартири АДРЕСА_1 послуг з постачання теплової енергії до вказаної квартири.

Окрім цього, не підтверджений достатніми доказами також висновок позивача, що саме відповідач є власником приміщення за адресою АДРЕСА_1 , що саме він фактично проживав у вказаному приміщенні протягом 2018-2021 років та що саме він (відповідач) є споживачем послуг за зазначеною в позові адресою.

Так, у відповідь на запит суду, зроблений на виконання положень ч. 6 ст. 187 ЦПК України Подільська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила про те, що в відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, дана інформація не підтверджує того факту, що відповідач фактично проживає у вказаному приміщенні та фактично користується ним.

Також, матеріали справи не містять жодних доказів про те, що відповідач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , адже згідно імперативних вимог чинного законодавства - саме власник приміщення несе цивільну відповідальність перед іншими особами за шкоду, завдану іншим особам внаслідок володіння й користування власним майном, або ж фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України саме на власника покладається тягар утримання майна.

У матеріалах даної справи наявний запит позивача до комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо надання інформації про власників, в якому позивач просить надати йому інформацію стосовно власника об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , тобто, зовсім іншого об`єкту нерухомості.

Жодних інших доказів того факту, що саме відповідач є власником та, відповідно, користувачем приміщення за адресою: АДРЕСА_1 позивачем до матеріалів справи на надано.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом також відхиляються доводи позивача про доведеність ним належними доказами факту споживання приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було, нібито, спожито 6,4476 Гкал теплової енергії за період з 01.05.2018 р. по 01.09.2020 р. і, як наслідок, наявності у відповідача заборгованості за споживання вказаним приміщенням теплової енергії за вказаний період, з огляду на наступні обставини.

Так, у матеріалах справи знаходиться розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за адресою споживача: АДРЕСА_1 , в якому, зокрема, зазначено, що за період з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було спожито 6,4476 Гкал теплової енергії.

Однак, вказаний розрахунок заборгованості відповідача та споживання вказаним приміщенням такого обсягу теплової енергії суд вважає необґрунтованим, оскільки надані позивачем докази споживання саме цим приміщенням саме такого обсягу теплової енергії за вказаний період численні (помісячні) «Ведомости потребителя (суточные)», по-перше, відображають інформацію по щомісячному споживанню теплової енергії по будинку по АДРЕСА_2 в цілому, а не по окремо взятих квартирах у вказаному будинку, а по-друге, жодна із вказаних «Ведомостей потребителя (суточные)», що були долучені позивачем до матеріалів даної судової справи не була підписана уповноваженою на те посадовою особою та не була скріплена печаткою відповідальної установи, що є чітким та беззаперечним доказом неналежності та не допустимості вказаних доказів, в розумінні статей 77, 78 та 79 ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, з урахуванням усіх викладених вище обставин позивачем не було доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту споживання відповідачем всього того обсягу теплової енергії, який був зазначений відповідачем у мотивувальній частині власної позовної заяви, що, у свою чергу, свідчить про недоведеність позивачем факту існування у відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги та розміру такої заборгованості, що, у свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - залишити без задоволення;

Повне найменування:

позивач - комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (адреса: 01001, м. Київ, площа І. Франка, 5, );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - невідомий);

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Повний текст Рішення буде виготовлений протягом десяти днів.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК