Провадження № 2/638/2932/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Щепіхіної В. В.,

за участю секретаря - Резніка І. П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Говтвяниця М. В., звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просить поділити спільне майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за позивачкою право власності на Ѕ частину квартири та за відповідачем Ѕ частину квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування позивача та відповідача у шлюбі за сумісні кошти сплачувались відповідні паєнагромадження, на підставі чого оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Станом на день звернення до суду відносини між подружжям погіршилися та у позивача є підстави побоюватись на порушення її законного права на спірну квартиру та розпорядження нею відповідачем без згоди позивача.

10.11.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

У підготовче судове засідання з`явилась позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Мамницька А. В.. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

У підготовче судове засідання з`явився відповідач ОСОБА_2 , який визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, надав суду відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження може ухвалити рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

31.07.1981 року між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №991, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 31.07.1981 року Московським відділом РАЦС м. Харкова, серії НОМЕР_1 .

Згідно копії довідки (вих. №86 від 26.02.1999 року) Управління будинками АДРЕСА_3 по обслуговуванню будинків житлово-будівельних кооперативів Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_2 є володільцем квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Також, зазначено, що перший внесок в сумі 3350 руб. було сплачено 19.11.1981 року, а повна вартість за майно у сумі 7244 руб. 55 коп. була виплачена 12.02.1992 року.

Також, в матеріалах справи міститься копія реєстраційного посвідчення, виданого 18.05.1999 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації про те, що вищезазначене майно зареєстроване за громадянином ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі довідки (№86 від 26.02.1999 року) за реєстровим №56170.

Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про власність» від 07 лютого 1991 року №697-XII член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 ЗУ "Про власність" передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Статтями 22, 28, 29 КпШС України (чиного на час набуття права на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сімісною власністю. Кожен з поружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домошнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, вразі поділу майна.

Згідно наданих копій документів вбачається, що право власності на спірної квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 ..

Також, згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтями 69-71 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п.23).

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумції рівності часток. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Крім того, в п.25 Постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності.

В матеріалах справи містяться фінансові документи, що підтверджують сплату пайових внесків під час шлюбу, а саме: копія квитанції №76 від 19.11.1981 року на суму 1900 рублів; копія повідомлення про перерахунок платежу ощадною касою №6212 від 24.01.1984 року на суму 1450 рублів; копія довідки від 26.02.1999 року за №86 Управління будинками АДРЕСА_3 , яка свідчить про те, що повна вартість майна у сумі 7244 рублів 55 копійок була виплачена 12.02.1992 року.

У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Відповідач по справі ОСОБА_2 не спростовує доказів, наданих позивачем, та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана ними в період шлюбу та за спільні кошти.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином, спірна квартира належить сторонам на праві власності в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні судом не встановлено.

Виходячи з того, що спірна квартира є неподільною, позивач вимог про отримання грошової компенсації замість своєї частки на даний час не заявляє, позов обґрунтований належними доказами та відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання за позивачем та відповідачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на Ѕ частку квартири за кожним.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 визнано позов до початку розгляду справи по суті, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, то суд стягує з відповідача на користь позивача 2325,00 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Крім того, 2325,00 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60-63, 69-70 СК України, 142, ч. 3 ст. 200, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Здійснити поділ квартири АДРЕСА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2325 грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 )з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 2325 грн. 00 коп., сплаченого 29 квітня 2021 року за квитанцією № 9231-0487-7181-6321, 29 квітня 2021 за квитанцією №9231-0487-0654-0397, а також сплаченого 03 листопада 2021 року у сумі 2834,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Щепіхіна В. В.