Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 19 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, та автомобіля марки «Чері», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5621257 від 24 квітня 2015 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна». 19 лютого 2016 року постановою Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту № 2248 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 22 жовтня 2015 року, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить у розмірі 28 655,77 грн. 24 березня 2016 року позивач звернувся до страховика винної у ДТП особи із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, у визначений законом строк ПрАТ «СК Україна» не здійснила виплати страхового відшкодування, тому з 22 червня 2016 року у ПрАТ «СК Україна» окрім обов`язку виплатити страхове відшкодування, також з`явився обов`язок сплатити пеню згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», інфляційні збитки та три проценти річних, що передбачено ст. 625 ЦК України. 02 березня 2018 року Господарським судом м. Києва у справі №910/842/18 було порушено справу про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна». 17 липня 2019 року Господарським судом м. Києва у справі №910/842/18 було вирішено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна». 27 листопада 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача про прийняття рішення про виплату у відшкодування шкоди у розмірі 22 200,23 грн. 22 жовтня 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву про здійснення оплати інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування. 27 жовтня 2021 року відповідач листом повідомив позивача, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено покладання на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика та відмовився виплачувати інфляційні втрати, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування. Таку відмову позивач вважає незаконною, що підтверджується, зокрема, правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду в справі №910/14293/19 від 09 липня 2021 року. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України інфляційні втрати за період з липня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі 6 987,63 грн., три проценти річних у розмірі 1 446,00 грн., пеню за період з 22 червня 2016 року по 01 березня 2018 року за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 13 484,33 грн.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивачу на праві власності належить автомобіль марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 10).

19 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, та автомобіля марки «Чері», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5621257 від 24 квітня 2015 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» (а.с. 11).

19 лютого 2016 року постановою Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9).

Згідно звіту № 2248 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 22 жовтня 2015 року, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить у розмірі 28 655,77 грн. (а.с. 12-41).

24 березня 2016 року позивач звернувся до страховика винної у ДТП особи із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 42).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог (а.с.47-54).

27 листопада 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача про прийняття рішення про виплату у відшкодування шкоди у розмірі 22 200,23 грн. (а.с.56).

22 жовтня 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву про здійснення оплати інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування (а.с. 57).

27 жовтня 2021 року відповідач листом повідомив позивача, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено покладання на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика та відмовився виплачувати інфляційні втрати, трьох процентів річних та пені за час прострочення виплати страхового відшкодування (а.с. 58-59).

Позивач просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України інфляційні втрати за період з липня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі 6 987,63 грн., три проценти річних у розмірі 1 446,00 грн., пеню за період з 22 червня 2016 року по 01 березня 2018 року за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 13 484,33 грн.

Між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з переходом до Моторно (транспортного) страхового бюро України обов`язків за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховика, якого ліквідовано, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону.

Підставою для задоволення вимог позивачем зазначено про прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України скористалася своїм процесуальним правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та свого Статуту. Згідно п. 39.2 ст. 39 вказаного Закону, одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 41 Закону передбачає виключний перелік регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ. У вказаних нормах чітко та однозначно визначено, що МТСБУ відшкодовує виключно шкоду на умовах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 17.07.2019 ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/842/18 було визнано банкрутом та ліквідовано Приватне Акціонерне Товариство «СК «Україна», а також затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута Приватне Акціонерне Товариство «СК «Україна» та закрите провадження у справі. Як вбачається з ухвали попереднього судового засідання від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати були віднесені до четвертої черги реєстру вимог кредиторів боржника. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому: 1) у першу чергу задовольняються, зокрема, вимоги кредиторів за договорами страхування. Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Як вбачається зі змісту ухвали від 17.07.2019 у справі № 910/842/18, а саме, підп. 1 п. 3 резолютивної частини рішення у відповідності до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вважаються погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника вимоги позивача першої черги на суму 9555040,57 грн., четвертої черги на суму 3916198,78 грн., шостої черги на суму 6868953,48 грн., загальна сума 20340192,80 грн. За таких умов представник відповідача вказує, що нараховані позивачем вимоги 3% річних та інфляційні втрати є повністю погашеними відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ухвали від 17.07.2019 у справі № 910/842/18. Посилаючись на положення ст. 75 ГПК України сторона відповідача вказує, що за змістом ухвали Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 відповідальність за порушення грошового зобов`язання ПрАТ «СК «Україна» вважаються повністю погашеними, в свою чергу МТСБУ не є ані правонаступником, ані стороною договору обов`язкового страхування, отже відповідальність Приватного Акіонерного Товариства «СК «Україна» не може бути покладена на відповідача. Затвердження Ухвалою від 17 липня 2019 року у справі 910/842/18 ліквідаційного балансу у справі про банкрутство надало МТСБУ повноваження розглядати заяви про проведення регламентних виплат із відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними таким банкрутом. Відповідно МТСБУ при здійснені регламентної виплати, передбаченої підп. г) п. 41.1 ст. 41 Закону має повноваження лише у частині відшкодування шкоди за договором виду обов`язкового страхування. Закон не передбачає покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного колишнього учасника МТСБУ, у тому числі, що виникли у зв`язку із невиконанням таким учасником свого обов`язку із своєчасного здійснення страхового відшкодування, закон передбачає обов`язок відшкодувати шкоду. 19.08.2021 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування у зв`язку з ліквідацією Приватного Акціонерного Товариства «СК «Україна» ухвалою від 17.07.2019 у справі 910/842/18. Штрафні санкції у вигляді пені, передбаченої ст. 36 Закону, не можуть бути нараховані, оскільки МТСБУ не порушала 90-денний строк з дня отримання заяви на виплату страхового відшкодування. За твердженням представника, МТСБУ повністю виконало зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування шкоди відповідно до п/п г) п. 41.1 ст. 41 Закону внаслідок ДТП 11.02.2015 за зобов`язаннями ліквідованого банкрута Приватного Акціонерного Товариства «СК «Україна» по Полісу АІ/0648524. МТСБУ ніколи не було стороною договору (Полісу) № АІ/0648524 та жодним чином не порушувало прав позивача по договору № AІ/0648524. Крім того, ст. 3 Закону України №1961-IV чітко визначає, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, а не збагачення фінансових компаній. Якщо позивач вважає, що його права по договору (Полісу) № АІ/0648524 були порушенні, то має пред`являти вимоги до сторони договору (Полісу) № АІ/0648524, що їх порушила - Приватного Акціонерного Товариства «СК «Україна», правонаступником якого не є МТСБУ. Згідно полісу обов`язкового страхування AІ/0648524 Приватне Акціонерне Товариство «СК» «Україна» повинна була виконати своє зобов`язання - відшкодувати шкоду нанесену потерпілій особі. В даній справі правочин на підставі якого виник спір є договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу АІ/0648524. Внаслідок того, що Приватне Акціонерне Товариство «СК» «Україна» було ліквідоване, то на підставі Закону №1961-IV МТСБУ виконало зобов`язання ліквідованого банкрута з відшкодування шкоди на підставі п/п г) п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-ІV. МТСБУ жодним чином не порушувало грошового зобов`язання перед позивачем. Після ліквідації Приватного Акціонерного Товариства «СК «Україна» та затвердження ліквідаційного балансу у МТСБУ виник обов`язок з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування ПрАТ «СК «Україна». 19.08.2019 року позивач звернувся до відповідача і на підставі наданих документів МТСБУ було відшкодовано шкоду у повному обсязі. Ухвалою Господарського суду було ліквідовано ПрАТ «СК» Україна» та всі зобов`язання даного страховика вважаються погашеними, крім того позивач не звертався до Господарського суду з заявою про визнання грошових вимог, а отже позивач повинен довести - звернення з заявою про виплату страхового відшкодування та початок нарахування додаткових нарахувань передбачених ст. 625 ЦК України та п. 36.5 Закону. За змістом ст. 2 Закону України №1961-IV, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Пункт 20.3 ст. 20 Закону України №1961-IV є загальною нормою щодо виконання обов`язків страховика - члена МТСБУ, який визнаний банкротом. Разом з тим, п. 20.3 ст. 20 Закову України №1961-IV є відсилочною нормою, яка відсилає до іншої норми Закону України №1961-IV, а саме пункту 41.1 ст. 41 Закону України №1961-ІV, яка є спеціальної нормою до спірних правовідносин. Пункт 20.3 ст. 20 Закону України №1961-IV не конкретизує, які саме обов`язки переходять до МТСБУ, а такою спеціальною нормою Закону України №1961-IV, яка конкретизує, які саме обов`язки переходять до МТСБУ від страховика - члена МТСБУ який визнаний банкротом, є пункт 41.1 ст. 41 Закону. У даній нормі зазначено в яких випадках МТСБУ саме відшкодовує шкоду. У пункті 41.1 ст. 41 Закону України №1961-IV не визначено, що МТСБУ виконує грошові зобов`язання у випадках передбачених законом, а зазначено, МТСБУ відшкодовує шкоду. Таким чином, представник вважає, що неможливо погодитися з висновком, що ст. 41 Закону України №1961-IV потрібно тлумачити у взаємозв`язку з п. 20.3 статті 20 Закону України №1961-IV, пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування», оскільки саме ст. 41 Закону України №1961-IV є спеціальною до спірних правовідносин та не потребує додаткового системного тлумачення. Підставою для виплати страхового відшкодування позивачу - відповідачем є пункт 41.1 ст. 41 Закону України № 1961-IV (регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ), що визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, тобто зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є виплата страхового відшкодування у разі настання страхового випадку та у дане поняття не входить відповідальність за порушення грошового зобов`язанням (cт. 625 ЦК України) та пеня (п. 36.5 cт. 36 Закону України №1961-IV). Представник вказує, що на підставі вищевикладеного зобов`язанням за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з урахуванням положення підпункту «г» пункту 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV та на підставі ст. ст. 3, 5 Закону України № 1961-IV та 509, 979 ЦК України є відшкодування шкоди нанесеної потерпілій особі у разі настання страхового випадку. Після ліквідації ПрАТ «СК «Україна» та затвердження ліквідаційного балансу до МТСБУ перейшли зобов`язання страховика, а саме виплата страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування ПрАТ «СК «Україна» за шкоду нанесену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом (п/п «г» п. 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV) та не може бути покладено на МТСБУ, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер. (ст. 61 Конституції України). В свою чергу покладання на МТСБУ обов`язку з виплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат порушує принцип індивідуальності покарання (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Крім того, сторона позивача також посилається на положення ЦК України щодо строку позовної давності і зазначає, що саме з дати настання страхового випадку починається строк позовної давності, який закінчився 19.10.2018 року, а спеціальний строк позовної давності закінчився 19.10.2016 року, тому відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Позивач скористався процесуальним правом подати відповіді на відзив, зі змісту якої вбачається, що 27 листопада 2019 року відповідач сплатив тіло боргу у розмірі 28655,77 грн., що покладено в основу розрахунку ціни позову. 21 червня 2016 року останній день строку для виплати страхового відшкодування (90 днів). За період з 22 червня 2016 року по 02 березня 2018 року прострочено 617 днів, тому три проценти річних складає у розмірі 1446,00 грн. Щодо інфляційних втрат: за 2016 рік ((28655,77*112,4):100-28655,77):365*191=1894,18 грн.; за 2017 рік ((28655,77*113,7):100-28655,77):365*365=4925,84 грн.; за 2018 рік ((28655,77*103,5):100-28 655,77):365*61=167,61 грн. Пеня розрахована з урахуванням тіла боргу у розмірі 28655,77 грн. та кількості днів прострочення 617. Початок перебігу строку позовної давності почав з 17 липня 2019 року.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(далі - Закон)страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-ІУ Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової Відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 41 Закону № 1961-ІУ, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;?

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Вказана норма Закону № 1961-ІУ передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Норми статті 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма частини п`ятої статті 45 зазначеного закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість спеціальні норми Закону встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом "ґ" пункту 41.1. статті 41 Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

При цьому преамбула статті 41 Закону - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1. цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 Закону, пункту 3 статті 20 Закону України "Про страхування". Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 ЦК України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки до МТСБУ перейшли обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону, тому МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) суми 3 % річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами статті 36 Закону, згідно з пунктом 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивачем розрахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені здійснений за період з 22 червня 2016 року (наступний день після закінчення 90-денного строку з дня отримання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» заяви про страхове відшкодування) по 01 березня 2018 року (день що передував дню винесення Господарським судом м. Києва ухвали від 02 березня 2018 року про відкриття провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ "СК "Україна").

Суд погоджується та вважає правильним визначений стороною позивача період здійснення нарахування трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені.

При цьому, суд дійшов висновку про безпідставність наведеної у розрахунку позивача суми на яку здійснюються відповідні нарахування та вважає, що для обрахунку сум, які підлягають стягненню мав застосовуватись розмір регламентної виплати здійснений відповідачем в сумі 22 200,23 грн., з огляду на наступне.

За змістом ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, як для страховика, так і безпосередньо для МТСБУ законом передбачений порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування до якого, зокрема, відноситься необхідність урахування коефіцієнту зносу та зменшення суми страхової виплати у разі здійснення її перерахунку безпосередньо на рахунок потерпілої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись як до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», так і до Моторного (транспортного) страхового бюро України просив здійснити виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) на його власний рахунок у банківській установі, тож як Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», так і Моторно (транспортне) страхове бюро України у відповідності до вимог закону мали зменшити при сплаті розмір страхової суми на суму ПДВ.

Зі змісту звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22 жовтня 2015 року вбачається, що складовими збитку є: 1 452,50 грн. (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + 4 455,43 грн. (вартість матеріалів та робіт з фарбування) + 16 292,23 грн. (вартість запасних частин).

При здійсненні розрахунку регламентної виплати МТСБУ мало утримати розмір ПДВ, що дорівнює 4 440,05 грн.

Таким чином, сума регламентної виплати формується з: 1 452,50 грн. (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + 4 455,43 грн. (вартість матеріалів та робіт з фарбування) + 16 292,23 грн. (вартість запасних частин) без урахування ПДВ = 22 200,23 грн.

Саме така сума страхового відшкодування і була перерахована відповідачем позивачу і саме на таку суму мають здійснюватися відповідні нарахування, адже саме у цій сумі позивач мав розраховувати на отримання страхового відшкодування від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» просивши страховика здійснити виплату на його власний рахунок у банку.

Будь-яких даних про те, що позивач надавав страховику та/або МТСБУ документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту матеріали справи не містять.

За наведених обставин суд здійснює перерахунок сум 3% річних, інфляційних втрат та пені за вказаний позивачем період.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

За прострочення виконання зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за період з 01 липня 2016 року по 01 березня 2018 року з урахуванням суми заборгованості та індексів інфляції сума інфляційних втрат становить у розмірі 5 467,92 грн. (22 200,23 грн. х 1,2463) - 22 200,23 грн.).

З урахуванням прострочення виконання грошового зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за період з 22 червня 2016 року по 01 березня 2018 року та строку прострочки - (617 днів) три відсотки річних складають: 22 200,23 грн. х 617 дн. х 3%: 365 дн. = 1 125,83 грн.

При визначенні розміру пені за прострочення виконання зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, суд виходить з такого розрахунку.

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка (% у рікПроценти
22.06.201623.06.2016222 200,231843,79
24.06.201628.07.0,2316,5702,50
29.07.201615.09.0,2315,5923,89
16.09.201627.10.0,2315766,36
28.10.201607.12.0,2314698,24
08.12.201625.01.0,2314834,49
26.01.201701.03.0,2314596,06
02.03.201713.04.0,2314732,30
14.04.201725.05.0,2313664,18
26.05.201706.07.0,2312,5638,64
07.07.201702.08.0,2312,5410,55
03.08.201726.10.0,2312,51 292,48
27.10.201714.12.0,2313,5804,68
15.12.201725.01.0,2314,5740,82
26.01.201801.03.0,2316661,75
Всього: 10 510,73

Отже, загальний розмір пені за прострочення виконання зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за період з 22 червня 2016 року по 01 березня 2018 року становить 10 510,73 грн.

Стосовно вимог представника відповідача про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Тож у контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.

Аналіз положень пунктів 2, 3 статті 20 та пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.

Тому, з урахуванням положень підпункту "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-IV, обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені, у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2021 року у справі №910/14293/19 вказано, що правильність цієї позиції опосередковано підтверджується правовими висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 521/15071/14-ц (постанова від 25.03.2020), предметом розгляду якої була заява про заміну боржника (з ліквідованого страховика на МТСБУ) у виконавчому провадженні з виконання судового рішення про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних. Так, касаційним судом зауважено, що за змістом зазначених вище положень (підпункти "а", "ґ" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV) вбачається, що МТСБУ відшкодовує шкоду, на умовах, визначених Законом, тільки у разі недостатності коштів та майна страховика, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

Відтак право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події, як помилково вважає відповідач.

Отже, початок перебігу позовної давності у цій справі як щодо вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, так і до вимог про стягнення пені пов`язаний із датою постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію страховика.

При розгляді справи, судом встановлено факт ліквідації ПрАТ "СК "Україна" ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 липня 2019 року у справі № 910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення позивача з позовом у цій справі.

Установлена судом обставина щодо ліквідації страховика ухвалою суду 17 липня 2019, свідчить, що за вказаних висновків саме ця дата є початком перебігу строку позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом шляхом його пересилання засобами поштового зв`язку 26 листопада 2021 року (а.с. 66).

Поряд із цим, за змістом п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлений з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.

Встановлений на території України карантин неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України й діяв на час звернення позивача до суду.

З огляду на зазначене та встановлені судом обставини, відсутні правові підстави для задоволення клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки звернувшись до суду з відповідним позовом позивач не пропустив строків позовної давності.

За встановлених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування підлягають задоволенню частково: стягнути з Моторного (транспортного) бюро України, , юридична адреса: 02154, бул. Русанівський, 8, м. Київ,поштова адреса: 02002, а/с 272, Київ-2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , інфляційні втрати за період з 01 липня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі 5 467 (п`ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 92 коп., три проценти річних за період з 22 червня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 1 125 (одна тисяча сто двадцять п`ять) грн. 83 коп., пеню за прострочення виконання зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за період з 22 червня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. 73 коп. В решті позовних вимог відмовити.

Крім того, позивач просить про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 479,49 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

19 серпня 2019 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Дефендерс» було укладено договір про надання правової допомоги № 27 (а.с. 60-61).

Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує Додатковою угодою №1 до Договору про надання правової допомоги № 27 від 19 серпня 2019 року (а.с. 62).

У відзиві представником відповідача заявлено про зменшення витрат на правову допомогу позивача у зв`язку з непропорційність до ціни позову.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги № 27 від 19 серпня 2019 року гонорар за надання правової допомоги сплачується клієнтом на підставі актів приймання-передачі наданої правничої допомоги у формі безготівкових платежів, що дорівнюють 25% від сум, які фактично отримає клієнт від МТСБУ.

З урахуванням розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню у розмірі 17 104,48 грн., 25% становить 4 276,12 грн.

Представником відповідача не доведено непропорційність суми витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ціни позову, які фактично становлять 25%, тож підстав для зменшення зазначених судових витрат суд не вбачає.

За наведених обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 276,12 грн. В решті відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 17 104,48 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 708,24 грн. (17 104,48 грн. х 100% : 21 917,96 грн. =78 % х 908,00 грн.).

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 258, 261, 625 ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за прострочення виплати страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) бюро України, , юридична адреса: 02154, бул. Русанівський, 8, м. Київ, поштова адреса: 02002, а/с 272, Київ-2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , інфляційні втрати за період з 01 липня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі 5 467 (п`ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 92 коп., три проценти річних за період з 22 червня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 1 125 (одна тисяча сто двадцять п`ять) грн. 83 коп., пеню за прострочення виконання зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за період з 22 червня 2016 року по 01 березня 2018 року у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. 73 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) бюро України, , юридична адреса: 02154, бул. Русанівський, 8, м. Київ, поштова адреса: 02002, а/с 272, Київ-2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 276 (чотири тисячі двісті сімдесят шість) грн. 12 коп. та втрати зі сплати судового збору у розмірі 708 (сімсот вісім) грн. 24 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна