Провадження №22-ц/824/540/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначила, що з 31 липня 2019 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу. Після того, як вона стала власником цієї квартири, від відповідача почали надходити на її адресу повідомлення-рахунки про сплату нею заборгованості з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка виникла до 31 липня 2019 року.

В досудовому порядку позивач неодноразово зверталася до відповідача з претензіями, щоб ним не включались в поточні рахунки на оплату послуг з водопостачання та водовідведення, які надсилаються позивачу, суми заборгованості попереднього власника квартири за ці послуги, оскільки позивач не несе відповідальність за зобов`язаннями попереднього власника. В той же час відповідачем було запропоновано позивачці, звернутись до попереднього власника і спонукати його до здійснення оплати суми цієї заборгованості. Також стороною відповідача, як вважає позивач, було безпідставно їй відмовлено у відкритті на її ім`я окремого особового рахунку. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

У зв`язку з вищевикладеним просила суд зобов`язати відповідача не включати заборгованість попереднього власника квартири АДРЕСА_1 з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка виникла до 31 липня 2019 року до сум, які належать до сплати позивачкою за спожиті нею послуги відповідача з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води починаючи з 01 серпня 2019 року та відкрити окремий особовий рахунок на ім`я позивачки щодо оплати нею послуг відповідача по квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року позов задоволено частково, зобов`язано приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» не включати у відповідні рахунки (повідомлення) заборгованість попереднього власника квартири АДРЕСА_1 з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка виникла до 31 липня 2019 року до сум, які належать до сплати ОСОБА_1 за спожиті нею послуги з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води починаючи з 01 серпня 2019 року; стягнуто з приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь держави судовий збір у розмірі 840 /вісімсот сорок/ грн. 80 коп.; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2019 року.

В квартирі АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Після набуття позивачкем у власність вищезазначеної квартири, відповідачем виставлялись позивачці рахунки - повідомлення про сплату заборгованості з централізованого постачання та відведення холодної води, водовідведення гарячої води, яка утворилась до 31 липня 2019р., тобто до часу набуття у власність позивачкою квартири.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в частині зобов`язання відповідача не включати заборгованість за житлово-комунальні послуги попереднього власника та того, що стороною позивача не була надано до суду належним і допустимих доказів в обґрунтування її вимог про зобов`язання відповідача відкрити особовий рахунок на її ім`я.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на позицію Верховного Суду у справі №357/819/19 від 04 листопада 2020 року, в якій зазначено наступне:

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК Української РСР за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із посиланням суду першої інстанції на вищевказану постанову Верховного Суду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачу необхідно надати та довести суду рахунок, який відповідає спожитій фактично послузі, що й було зроблено останнім у запереченні на відзив на позовну заяву (а.с. 63).

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Таким чином, з огляду на вищевказане, споживач повинен платити однією сумою, а це може фактично призвести до фактичного виконання та визнання боргу, до якого він не має відношення. Тому неналежний рахунок порушує права споживача.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Апелянтом не було належним чином доведено свої апеляційній вимоги, відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько