ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2022 року

м. Харків

справа №644/9365/20

провадження №22-ц/818/1140/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна про визнання недійсним договору дарування за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року постановлене суддею Бабенко Ю.П.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна про визнання недійсним договору дарування1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що договір дарування Ѕ частини квартири вчинений ОСОБА_2 під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим скористалась ОСОБА_3 . В даній справі тяжкою обставиною є тяжкі хвороби ОСОБА_2 , що підтверджені документами та загроза втратити житло.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела належними, достатніми і допустимими доказами ту обставину, що ОСОБА_2 вчинив договір дарування під впливом тяжкої для нього обставини - хвороби. При цьому, позивачка та її представник не зазначили суду, як конкретно хвороба ОСОБА_2 вплинула на укладання договору дарування. Посилання на відсутність іншого майна у дарувальника не є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З моменту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 і по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає у квартирі АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та здійснено поділ по Ѕ частині кожному.

05.11.2020 року ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 направила лист, в якому вона повідомляє, що ОСОБА_2 подарував їй Ѕ частину квартири, і вона має намір продати її, в зв`язку з чим пропонує придбати у нею цю частку за 322500 грн. у відповідності до ст.362 ЦК України (а.с.10-11).

Позивачка наголошує, що вказаний вище оспорюваний договір дарування був укладений ОСОБА_2 під впливом тяжкої для нього обставини, хвороби ОСОБА_2 , та вкрай невигідних умовах.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 233 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до висновку ВСУ, викладеного у постанові від 19.03.2014, за змістом частини першої статті 233 ЦК України тяжкими обставинами в розумінні цієї норми можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, загроза втратити житла тощо. Правочин, який вчинено особою від впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа його вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини; такий правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину; зазначена норма не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору дарування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведення позивачем факту укладення спірного договору під впливом тяжкої обставини.

Доводи заявника про те, що вказане житло було єдиним у ОСОБА_2 не доводять факту укладення правочину під впливом тяжкої обставини.

ОСОБА_2 за захистом своїх порушених прав не звертався, підстав вважати що він діяв всупереч волі не має.

З матеріалів справи убачається, що договір дарування від 13.05.2020 року укладений за прохання ОСОБА_2 за місцем його проживання АДРЕСА_2 через хворобу (хвороба ніг).

Посвідчення договору за місцем проживання особи не суперечить закону.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що передбачені договором дарування від 13.05.2020 року правові наслідки дійсно настали, сторони договору вчинили усі передбачені цим договором дії, виконали його.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на підставі цього договору дарування 13.05.2020 року зареєструвала право власності на 1/2 частини спірної квартири у встановленому законом порядку, що вказує на прийняття нею дарунка у вигляді спірної частини квартири і що відповідає положенням частини третьої статті 722 ЦК України (т.1 а.с.8).

Доводи апеляційної скарги, що оспорюваний правочин є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не мав наміру укладати угоду дарування 1/2 частини квартири, суперечать фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права., а відтак, відповідно до ст. 375 ЦПК України, відсутні підстави для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю.Тичкова

Повне судове рішення складено 10 лютого 2022 року.