ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/579/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 705/4586/18 Категорія: 307010000 Ребрина К. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

За участі секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Іванівська сільська рада;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 адвокат Цімоха Р.Р.

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Цімохи Ростислава Руслановича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Ребриної К.Г., у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 27.11. 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

31.10.2018 року ОСОБА_1 , через представника адвоката Гребенюка Сергія Анатолійовича, звернулась до суду з позовом до Іванівської сільської ради Уманського району про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 і залишився після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Гребенюком С.А. вказується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області 15.05.2017 року актовий запис № 15.

За життя мати позивача - ОСОБА_3 04.04.2017 року склала на ім?я дочки ОСОБА_1 заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 17, в якому зробила наступне розпорядження: «Все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, заповідає ОСОБА_1 ».

Позивач вказує, що частину спадкового майна ОСОБА_1 успадкувала та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: на земельну ділянку площею 0,5575 га, наданою для ведення особистого селянського господарства, розташованою на території Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області. Інша ж частина спадкового майна, яка належала ОСОБА_3 за життя, складається із 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гребенюк С.А. у позові посилається на те, що даний житловий будинок 17.07.1980 року був придбаний ОСОБА_3 та її на той час чоловіком - ОСОБА_2 , про що свідчить договір купівлі-продажу будинку від 17.07.1980 року. Вони разом спільними зусиллями добудували даний будинок та облаштували будинок. Після розлучення з ОСОБА_2 , мати позивача ОСОБА_3 залишилася проживати у вказаному будинку, у якому разом з нею проживала позивач ОСОБА_1 по день смерті матері. На даний час позивач ОСОБА_1 проживає в будинку, про що свідчить прописка в паспорті позивача.

В позові вказується, що згідно даних свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданого Уманським районним виконавчим комітетом 29.04.1991 року та довідки, виданої Уманським виробничим відділком Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 26.03.2018 року № 80, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 . За даними технічного паспорта, виготовленого Уманським виробничим відділком КП «ЧООБТІ», вищевказаний будинок був побудований у 1981 році.

Так, у період з 18.03.1969 року по 14.05.1991 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про одруження, виданого 18.03.1969 року Іванівською сільською радою Уманського району Черкаської області серії НОМЕР_2 (актовий запис № 6) та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Уманським районним відділом РАГС Черкаської області серії НОМЕР_3 (актовий запис № 36).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гребенюк С.А. посилається на те, що згідно даних довідки № 808, виданої Іванівською сільською радою Уманського району Черкаської області від 12.11.2015 року житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві власності ОСОБА_2 . Номер будинку АДРЕСА_3 змінено на АДРЕСА_4 (підстава рішення виконкому сільської ради № 78 від 29.11.2006 року).

Позивач вважає, що даний будинок, хоча й був оформлений на ОСОБА_2 , але у відповідності до норм ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на час набуття будинку) фактично належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках її матері ОСОБА_3 та її колишньому чоловікові ОСОБА_2 , оскільки вони перебували в шлюбі та спільно будували житловий будинок. Даний факт підтверджується довідкою, виданою Іванівською сільською радою Уманського району Черкаської області № 522 від 30.08.2018 року.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гребенюк С.А. вказує, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом всього майна, що належало її матері ОСОБА_3 на день смерті. У зв`язку з оформленням спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Вострикової Оксани Іванівни із заявою щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

10.07.2018 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Востриковою О.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавець на день смерті не перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , на ім`я якого видано правовстановлюючий документ на будинок, відсутня його згода на видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на ім`я ОСОБА_3 , відсутній правовстановлюючий документ на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок на ім`я спадкодавця, а також відсутня можливість його отримання.

За таких обставин, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гребенюк С.А. вважає, що позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості самостійно успадкувати належне їй майно, що залишилось після смерті її матері ОСОБА_3 , а тому змушена звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку в праві власності на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок із надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Цімоха Р.Р., як особи, яка не брала участі у розгляду справи, але питання про права та обов?язки якої вирішено судом, подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Цімоха Р.Р. вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки постановлено судом з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

Представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Цімоха Р.Р. вказує, що скаржник, на підставі свідоцтва № НОМЕР_4 про право власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Уманської міської районної ради 29.04.1991 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .Маючи намір приватизувати земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок ОСОБА_2 , він звернувся до землевпорядної організації. Проте, там ОСОБА_2 повідомили, що право власності на вказану земельну ділянку вже зареєстровано за іншою особою ОСОБА_1 .

Скаржник вказує, що з інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 також стало відомо, що право власності на 1/2частину належному йому житлового будинку, на підставі оскаржуваного рішення суду першої інстанції, зареєстровано за ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вирішив справу про право власності на нерухоме майно без залучення до участі у справі єдиного законного власника цього майна ОСОБА_2 та таємно від нього, оскільки відповідачем у вказаній цивільній справі, з невідомих причин, зазначено лише Іванівську сільську раду Уманського району. ОСОБА_2 вважає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, його протиправно позбавлено права власності на належне ОСОБА_2 нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Цімоха Р.Р. просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, розмір яких буде підтверджено апеляційному суду у встановленому законом порядку.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.

Від представника скаржника 02.05. 2022 року надійшла заява на адресу суду про розгляд справи без участі представника скаржника та скаржника, в якій вказано, що суду довіряють, вимоги апеляційної скарги підтримують.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Білобабки В.В., який з?явився в судове засідання, заперечує доводи та вимоги апеляційної скарги, просить рішення районного суду залишити в силі, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги представника скаржника ОСОБА_2 адвоката Цімохи Р.Р., колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції, виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог, взявши до уваги, що представник відповідача сільський голова Рудий Григорій Пилипович цілком визнав позовні вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального права, невірним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області 15.05.2017 року актовий запис № 15 (а. с. 8).

04.04. 2017 року ОСОБА_3 , мати позивача, склала на ОСОБА_1 заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 17, у якому зробила таке розпорядження: «Все її майно, де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, заповідає ОСОБА_1 » (а. с. 8).

Частину спадкового майна ОСОБА_1 успадкувала та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на: земельну ділянку площею 0,5575 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Іванівської сільської ради, Уманського району, Черкаської області (а. с. 10).

Інша ж частина спадкового майна, яка належала ОСОБА_3 за життя, складається із 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними технічного паспорта, виготовленого Уманським виробничим відділком КП «ЧООБТІ», вищевказаний будинок був побудований в 1981 році (а. с. 19).

У період з 18.03.1969 року по 14.05.1991 року мати позивача ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про одруження, виданого 18.03.1969 року Іванівською сільською радою, Уманського району, Черкаської області серії НОМЕР_2 , актовий запис № 6 (а. с. 11) та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Уманським районним відділом РАГС Черкаської області серії НОМЕР_3 , актовий запис № 36 від 14.05.1991 року, шлюб розірвано 14.05.1991 року (а. с. 12).

У зв`язку із оформленням спадщини позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Вострикової О.І. із заявою щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

10.07.2018 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Востриковою О.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 22-23), оскільки спадкодавець ОСОБА_3 на день смерті не перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , на ім`я якого видано правовстановлюючий документ на будинок, відсутня його згода на видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на ім`я ОСОБА_3 , відсутній правовстановлюючий документ на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок на ім`я спадкодавця, а також відсутня можливість його отримання.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно даних свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданого Уманським районним виконавчим комітетом 29.04.1991 року та довідки, виданої Уманським виробничим відділком КП «ЧООБТІ» - 26.03.2018 року № 80 (а. с. 20), житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Згідно даних довідки № 808, виданої Іванівською сільською радою Уманського району Черкаської області від 12.11.2015 року житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві власності ОСОБА_2 (а. с. 15).

Отже, право власності ОСОБА_2 на відповідний житловий будинок підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами, які знаходяться у матеріалах справи, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги, вирішуючи даний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

Оскільки власником вказаного житлового будинку є ОСОБА_2 , то позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом повинні бути пред`явлені до власника цього нерухомого майна ОСОБА_2 . Разом з тим, ОСОБА_1 пред`явила позов до Іванівської сільської ради, а ОСОБА_2 до участі в справі залучений не був, тому суд розглянув вимоги позивача без участі власника будинку, порушивши його законні права та інтереси.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов?язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов?язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Для того, щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов?язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред?явленим позовом за наявності даних про те, що обов?язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов?язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач ОСОБА_1 невірно визначила коло відповідачів у справі, а суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не врахував норми права, розглянувши позовні вимоги позивача з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частин 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, за змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Разом із тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Таким чином, слід дійти висновку, що суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень, позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, проте, встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог, як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав.

Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц міститься правовий висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, оскільки судом першої інстанції не були дотриманні вказані норми закону, то суд першої інстанції підійшов формально до вивчення та оцінки наданих доказів, так як не були належним чином дослідженні документи, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, чим допущено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом до вказаного позивачем відповідача.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу задоволено, відмовлено у задоволенні позову, тому відповідно задоволенню підлягають судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги особою, яка оскаржує рішення суду.

Згідно даних квитанції про сплату судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню кошти із позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Вимога стосовно витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки скаржником не надано апеляційному суду доказів щодо понесених витрат на професійну допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376,381,382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Цімохи Ростислава Руслановича задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Стягнути судові витрати за сплату судового збору з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 24.06. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук