справа № 208/7971/19
№ провадження 2/208/1283/22
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої СМ., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19.09.2016 року об 09 год. 213 хв. трапилась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом МАЗ, державний номер « НОМЕР_1 » під час руху заднім ходом біля будинку № 6 по вулиці Яворницького вул. Дніпро, виїжджаючи з прилеглої території не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що слідував про проїзній частині вул. Яворницького. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.10.9 правил дорожнього руху України, причинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2016 р. по справі № 201/13635/16 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в ході держави в сумі 340 грн.

19.06.2016 р. потерпілий подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 25.10.2016 р. потерпілий подав заяву про відшкодування заподіяно в результаті ДТП.

Згідно висновку № 4077 експертного дослідження автотоварознавця по визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 05.10.2016 p., вартість матеріального збитку нанесеного власником автомобіля Hyundai Tucson, державний знак НОМЕР_2 з урахуванням ПДВ становить 87 189,54 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/7628087 СК «Оранта» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн., франшиза 510 грн.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України сплачене страхове відшкодування в розмірі 87 189,55 грн., сплачені послуги з врегулювання 1 300,00 грн. та судовий збір 1921,00 грн.

Представник позивача МТСБУ у судове засідання не з`явився, на дав відповідь на відзив в якому просить задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та просив ухвалити рішення у справі на підставі наявних документів та матеріалів справи. Також просив врахувати доводи наведені у відзиві і у задоволенні позову відмовити повністю, з застосуванням строків позовної давності.

Вважає, що до спірних правовідносин мають застосовуватися положення статей 261,262 ЦК України, відповідно до яких перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася про порушення свого права, а Верховний суд України дійшов висновку, що позовна давність у спорах про стягнення коштів з особи винної у скоєнні ДТП на користь страхової компанії, яка виплатила страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі в порядку ст.993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» має обраховуватися з моменту ДТП, а не з моменту виплати страхового відшкодування.

Дослідивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що близько 19.09.2016 року об 09 год. 213 хв. трапилась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом МАЗ, державний номер « НОМЕР_1 » під час руху заднім ходом біля будинку № 6 по вулиці Яворницького вул. Дніпро, виїжджаючи з прилеглої території не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що слідував про проїзній частині вул. Яворницького. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.,10.9 правил дорожнього руху України, причинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2016 р. по справі № 201/13635/16 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в ході держави в сумі 340 грн.

19.06.2016 р. потерпілий подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 25.10.2016 р. потерпілий подав заяву про відшкодування заподіяно в результаті ДТП.

Згідно висновку № 4077 експертного дослідження автотоварознавця по визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 05.10.2016 p., вартість матеріального збитку нанесеного власником автомобіля Hyundai Tucson, державний знак НОМЕР_2 з урахуванням ПДВ становить 87 189,54 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/7628087 СК «Оранта» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн., франшиза 510 грн.

Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на час вчинення ДТП не була застрахована, відтак, відповідно до підпункту «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом.

Подавши заяву про виплату страхового відшкодування, на підставі розрахунку розміру шкоди, позивач в користь потерпілого виплатив регламентну виплату що підтверджується копією платіжного доручення.

З метою мирного врегулювання спору, Моторне (транспортне) страхове бюро України направило відповідачу ОСОБА_1 претензію з вимогою добровільно відшкодувати кошти, яка не була виконана останнім.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини -суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Виходячи з наведеного, помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень частини шостої статті 261 ЦК України, згідно якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Адже, наведена вище норма розрахована на відносини, коли одне зобов`язання (основне) припиняється виконанням обов`язку боржника третьою особою, і у такої особи виникає право регресу вже за новим регресним зобов`язанням. Відповідно за новим регресним зобов`язанням позовна давність починає спивати заново.

Таким чином, до спірних відносин під час обчислення позовної давності мають застосовуватись положення статті 262 ЦК України. Згідно цієї норми заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна і сторін такого зобов`язання - кредитор.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 -255 цього Кодексу.

За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 19.09.2016 року, отже строк позовної давності тривалістю у три роки починає перебіг саме з 19.09.2016 року і спливає 19 вересня 2019 року.

Однак, позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом 29.11.2019 року, тобто після спливу строків позовної давності.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки строк позовної давності на момент подачі позову до суду сплив і про його застосування було заявлено стороною у спорі, тому, з підстав передбачених ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України, суд відмовляє у позові Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 , про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати понесені позивачем МТСБУ та підтверджені документально, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст.12,13,81,137,141,211, 259, 263, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 260, 261, 262, 267, 993 ЦК України, Закону України «Про страхування» суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.