Постанова

Іменем України

20 червня 2022 року

м. Київ

справа № 156/1162/20-ц

провадження № 61-19св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

представник відповідача - ОСОБА_3 ;

третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Волинського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2017 року близько

17 год. 30 хв. на автодорозі сполученням с. Литовеж-с. Заболотці сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) унаслідок зіткнення двох транспортних засобів: мотоцикл марки «Viper», під керуванням ОСОБА_4 та трактор марки «URSUS» з саморобним, незареєстрованим причепом, під керуванням ОСОБА_2 . У результаті ДТП ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження, від яких останній загинув.

Постановою начальника слідчого відділу Іваничівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області

від 26 листопада 2019 року кримінальне провадження, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000421 від 17 листопада 2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України.

ОСОБА_1 , зазначала, що у ході досудового розслідування встановлено,

що ОСОБА_2 , рухаючись у темну пору доби трактором з причепом, який належить йому, з несправною гальмівною системою, без увімкнених світлових приладів, фактично створив аварійну ситуацію та спровокував дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого загинув ОСОБА_4 . За порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 130 КУпАП.

Зазначала, що унаслідок ДТП, їй, як дружині померлого ОСОБА_4 , було завдано майнової та моральної шкоди, а ОСОБА_2 , як власник джерела підвищеної небезпеки, повинен зазначену шкоду відшкодувати.

Внаслідок дій ОСОБА_2 їй спричинено майнову шкоду, яка полягає

у збитках, пов`язаних з лікуванням, а в подальшому і похованням її чоловіка. Спричинені їй майнові збитки становлять 83 874 грн 97 коп., у тому числі:

9 200 грн - витрати на поховання; 43 000 грн - витрати на придбання надмогильного пам`ятника; 1 674 грн 97 коп. - витрати на лікування;

30 000 грн - відшкодування вартості мотоцикла.

Моральна шкода полягає у тому, що внаслідок дій, спричинених джерелом підвищеної небезпеки, під керуванням ОСОБА_2 загинув її чоловік.

На її утриманні залишилось двоє неповнолітніх дітей. Вона є особою з інвалідністю та отримує пенсію по інвалідності. Її чоловік був єдиним годувальником у родині. Упродовж тривалого часу вона відчуває страждання та моральні муки від того, що залишилась без чоловіка, а діти - без батька.

На даний час вона не може спокійно спати, відчуває безпорадність та постійно пригадує негативні спогади. Фактично усе її життя зруйноване, вимушена звертатися за допомогою до родичів. Через свій стан здоров`я вона не може забезпечити дітей. Моральні страждання їй спричиняє не лише сам факт смерті її чоловіка, а й відношення ОСОБА_2 до цієї події, який не попросив вибачення за вчинене та жодним чином фінансово не допоміг на лікування та поховання її чоловіка. Вважала, що діями ОСОБА_2 їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 300 000 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду у розмірі 83 874 грн 97 коп. та 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 21 липня

2021 року у складі судді Федечко М. О. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53 874 грн 97 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 90 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 також було допущено порушення Правил дорожнього руху, тобто ДТП відбулося з вини обох водіїв, а тому завдана останньому шкода має бути відшкодована пропорційно ступеню вини кожного з водіїв. Також позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої визначив суд з урахуванням принципів розумності та справедливості.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо відшкодування вартості мотоцикла, суд першої інстанції виходив із того, що ні позивач, ні її покійний чоловік

не є власниками зазначеного транспортного засобу, а тому позбавлені права вимагати компенсації його вартості.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Іваничівського районного суду Волинської області

від 21 липня 2021 року у частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 та розподілу судових витрат скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26 937 грн 49 коп. відшкодування майнової шкоди та 45 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 719 грн 38 коп. судового збору.

Компенсувано ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 078 грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, ухвалюючи рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції, керуючись статями 1167, 1168, 1193, 1201 ЦК України, визнав грубою необережністю дії померлого водія ОСОБА_5 , однак не враховував його вини при визначенні розміру відшкодування шкоди. Оскільки вина кожного

із водіїв, які порушили Правила дорожнього руху України у настанні шкоди,

є рівною, тому з відповідача ОСОБА_6 необхідно стягнути 1/2 частину заявленого до відшкодування розміру майнової шкоди відповідно до

пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України, а також позивачеві завдано моральну шкоду, розмір якої визначив з урахуванням принципів розумності та справедливості.

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову, у тому числі і про відмову у стягненні 30 000 грн на відшкодування вартості мотоцикла не оскаржувалося та в апеляційному порядку не переглядалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанцій скасувати у частині задоволення позову, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині.

ОСОБА_1 судові рішення не оскаржила.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження

у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Іваничівського районного суду Волинської області.

У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги постанову слідчого відділу про закриття кримінального провадження. Вважає, що тільки дії водія мотоцикла ОСОБА_4 порушували Правила дорожнього руху України

і знаходилися у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали,

а саме смертю водія ОСОБА_4 , так як через стан його алкогольного сп`яніння, останній не справився з керуванням і впав на проїзну частину дороги ще до зіткнення з трактором. Таким чином, суд апеляційної інстанції повинен був застосувати до даних правовідносин положення статті 1166 ЦК України та пункт 2 частини першої статті 1188 ЦК України, а не пункт 3 частини першої статті 1188 ЦК України. При цьому посилався на відповідну правову позицію Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього проживання у них народилося двоє дітей:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю, отримує пенсію по інвалідності (а. с. 8-10,35).

З постанови про закриття кримінального провадження начальника слідчого відділу Іваничівського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Собіпана Д. В. від 26 листопада

2019 року, проведеним досудовим розслідуванням вбачається, що

16 листопада 2017 року близько 17 год. 30 хв. у темну пору доби ОСОБА_4 , керуючи мотоциклом марки «Viper» моделі «200 xplode», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі сполученням с. Литовеж-с. Заболотці у напрямку останнього, допустив зіткнення із трактором марки «URSUS» моделі «С-355», номерний знак НОМЕР_2 , з саморобним, незареєстрованим

у встановленому законом порядку, завантаженим причепом, яким керував ОСОБА_2 та рухався назустріч. Унаслідок ДТП мотоцикл зазнав механічних пошкоджень, а ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований у Нововолинську центральну міську лікарню, де помер від отриманих травм. Кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000421 від 17 листопада 2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України (а. с. 11-14).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 помер

ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с.7).

Смерть ОСОБА_4 настала унаслідок одержаних травм від ДТП, яка мала місце 16 листопада 2017 року.

Згідно з висновком експерта від 20 грудня 2017 року № 477 Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, на момент експертного огляду робоча гальмова система та система рульового керування трактора URSUS С-355, номерний знак НОМЕР_2 , знаходились в непрацездатному стані. На момент експертного огляду трактора URSUS С-355, номерний знак НОМЕР_2 , виявлено непрацездатність робочої гальмової системи у вигляді порушення регулювання гальмових механізмів правого та лівого коліс, які виникли до ДТП, поступово, у процесі тривалої експлуатації за відсутності належного технічного обслуговування. Непрацездатність рульового керування у вигляді зміни параметрів геометрії розвалу та сходження передніх коліс виникли

в результаті ударного навантаження під час ДТП. Водій трактора міг виявити технічні несправності робочої гальмової системи у вигляді порушення регулювання гальмових механізмів правого та лівого коліс, оскільки дані несправності мають зовнішні ознаки, а саме, значне збільшення вільного ходу педалей, а також зниження ефективності гальмування (а. с. 76-87).

У висновку експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2018 року № 136 зазначено, що у заданій дорожній ситуації з технічної точки зору, водій трактора URSUS С-355, номерний знак НОМЕР_2 , з саморобним причепом ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог

пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто в момент виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

У висновку експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України

від 06 квітня 2018 року № 137 зазначено, що зіткнення мотоцикла

Viper 200 xplode, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та трактора URSUS С-355, номерний знак НОМЕР_2 , з причепом, під керуванням

ОСОБА_9 відбулося на правій смузі руху у напрямку с. Литовеж у місці, що передує розташуванню подряпин на асфальтному покритті.

Відповідно до висновку експерта судової інженерно-транспортної експертизи дослідження обставин дорожньо-транспортної події Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Волинське відділення Міністерства юстиції України від 21 вересня 2018 року № 8545, у ситуації, що розглядалася водій мотоцикла марки Viper 200 xplode, номерний знак НОМЕР_1 ,

ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.6 (а), пункту12.2 та пункту 12.1 Правил дорожнього руху, а саме, при увімкненому ближньому світлі фари зобов`язаний був рухатись зі швидкістю не більше 66 км/год., при увімкненому дальньому світлі фари - 80 км/год. та застосувати такі прийоми керування, щоб мати змогу постійно контролювати рух мотоцикла та безпечно керувати ним.

Водій трактора марки URSUS С-355, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 19.1 та пункту 31.6 (б),

а саме, не повинен був здійснювати рух в темну пору без увімкненого світла фар на тракторі та задніх габаритних ліхтарів на причепі.

При наданих слідством даних, водій трактора марки URSUS С-355, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 на момент виникнення небезпеки для руху (згідно відповіді на клопотання - у момент початку видимості іскор від мотоцикла марки Viper 200 xplode, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням

ОСОБА_4 , тобто від початку подряпини на асфальті (об`єкт № 9 під час ОМП від 16 листопада 2017 року)) не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мотоциклом марки Viper 200 xplode, номерний знак НОМЕР_1 , як при фактичному стані гальмівної системи (не блокується одне заднє колесо) так і при справній гальмівній системі.

При наданих слідством вихідних даних, з технічної точки зору, водій мотоцикла марки Viper 200 xplode, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 міг уникнути зіткнення з трактором марки URSUS С-355, номерний знак

НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 як при ближньому так і дальньому світлі фари.

Також висновком експертизи встановлено, що водій трактора марки URSUS С-355, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху України, а саме пункт19.1, 31.6б, так як не повинен був здійснювати рух

у темну пору доби без увімкненого світла фар на тракторі та задніх габаритних ліхтарів на причепі та з несправною гальмівною системою. Крім цього повинен був дотримуватися вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме у момент виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 липня 2020 року апеляційну скаргу захисника Шостака В. В. в інтересах ОСОБА_2 задоволено. Постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області

від 20 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130, статті 122-4 КпАП України скасовано. Провадження у справі закрито на підставі на підставі пункту 1 статті 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень (справа № 156/1227/19) (а. с. 56-57).

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 , на його лікування витрачено 1 674 грн 97 коп. Також

ОСОБА_1 понесено витрати на поховання чоловіка у сумі 9 200 грн

(а. с.15-17).

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 31

від 13 квітня 2019 року приватного підприємця ОСОБА_10 , копії договору про надання послуг № 4/1 від 13 квітня 2019 року - ОСОБА_1 понесла

43 000 грн втрат за виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника

(а. с.20).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального

і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків

не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині першій статті 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов вірного висновку, що дорожньо-транспортна пригода 16 листопада 2017 року відбулася з вини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а тому завдана останньому шкода має бути відшкодована

у відповідній частці пропорційно ступеня вини ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи

її розмір, суд апеляційної інстанції, прийняв до уваги обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних їй моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, обґрунтовано вважав справедливою сумою компенсації заподіяної позивачеві моральної шкоди у розмірі 45 000 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що відносно ОСОБА_2 було закрито кримінальне провадження, а тому до даних правовідносин необхідно застосувати положення статті 1166 ЦК України та пункт 2 частини першої статті 1188 ЦК України, є безпідставними, так як незважаючи на відсутність

у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, обставини, встановлені в постанові начальника слідчого відділу Іваничівського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області про закриття кримінального провадження та у висновках експертів, вказують на причинно-наслідковий зв`язок між недотриманням відповідачем Правил дорожнього руху України та дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 16 листопада 2017 року. Отже, вищезазначене не звільняє

ОСОБА_2 від цивільно-правової відповідальності.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права, а посилання на практику Верховного Суду

є безпідставним, так як у вказаних справах встановлені різні фактичні обставини.

Отже, при вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства та направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць