ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/973/22 Справа № 212/8219/19 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/8219/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 13 грудня 2016 року до неї звернувся відповідач з проханням надати йому в борг 20 000 гривень під 5%, а пізніше зазначив, що коштів не достатньо та того ж дня взяв у позивача в борг ще 30 000 гривень під 5% та 140 000 гривень під 2,5%.

Враховуючи що позивач добре знала відповідача та на той час в неї була така сума грошей, вона погодилася надати йому в борг грошові кошти на загальну суму 190 000 гривень, за умови повернення зазначеної вище суми протягом місяця.

Відповідач власноруч, в присутності свідків, написав розписки і отримав гроші, однак зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці не виконав.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак відповідач кошти не повертає.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 270 007,48 гривень, яка складається з суми основного боргу 190 000 гривень, процентів за користування грошовими коштами в розмірі 6 000 гривень, 58 406, 48 гривень інфляційних втрат, 3 % річних в сумі 15 601,00 гривень, та судовий збір у розмірі 2 740,68 гривень.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.04.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

22.05.2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення від 29.04.2020 року.

Ухвалою від 01.09.2020 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.04.2020 року скасовано, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року, в якому виправлено описки ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2021 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 270 007,48 грн. що складаються з суми основного боргу 190 000 грн., процентів за користування грошовими коштами в розмірі 6000 грн., 58406,48 грн. - інфляційних втрат та 15602 грн. - 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 740,68 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, оскільки оригінали розписок не відповідають нормам цивільного законодавства України, відповідно до яких найменування документа має містити посилання на те, що ще є розписка, в ній повинні бути зазначенні прізвище, ім`я та ім`я по-батькові позикодавця та позичальника, данні, які ідентифікують особу, як то реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер паспорта, коли і ким він був виданий, сума грошей чи інший предмет позики, термін позики, дата та місце складання розписки, особистий підпис позичальника та позикодавця.

Відповідач зауважує, що грошові кошти за договором позики у позивача ОСОБА_1 він ніколи не брав, а боргові розписки написані не ним, тому відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 дала в борг ОСОБА_2 20 000 гривень під 5%, 30 000 гривень під 5% та 140 000 гривень під 2,5%, що підтверджується відповідними розписками (а.с.56).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів позивач посилалась на те, що відповідач по справі не виконав зобов`язання щодо повернення грошових коштів, які він отримав відповідно до розписок від 13 грудня 2016 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 270 007,48 грн. що складаються з суми основного боргу 190 000 грн., процентів за користування грошовими коштами в розмірі 6000 грн., 58406,48 грн. - інфляційних втрат та 15602 грн. - 3% річних.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальника покладається обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю договір позики є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до вимог ст.ст.525-526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов`язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, в тому числі і щодо повернення боргу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем, на підтвердження своїх вимог надано відповідну розписку, складену відповідачем, яка свідчить про те, що між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути, однак свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 190 000 грн. основного боргу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи положення ст. ст. 625, 1050 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики, розмір яких складає 15 601 гривень з розрахунку за період з 30.11.2016 року по 26.08.2019 року-999 дні (190000:365: 100х3х999), інфляційні нарахування за весь час прострочення розраховані за формулою [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції (%)] / 100% - [Сума боргу], що дорівнює сумі 58406,48 гривень, проценти за користування грошовими коштами - 6000 грн., розрахунок яких перевірено колегією суддів та колегія суддів погоджується з вказаним розрахунком.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вказані грошові кошти він не отримував, розписки не писав, не доведено. Судом неодноразово задовольнялось клопотання ОСОБА_4 про призначення судово-почеркознавчої експертизи, яка не була проведена з причини не виконання відповідачем покладених на нього обов`язку суду по оплаті проведеної експертизи та надання зразків почерку для проведення експертизи. Таким чином відповідачем не спростовані доводи, що розписки написані іншою особою, з огляду на наступне.

Позивачем, на підтвердження своїх вимог надано відповідну розписку, складену відповідачем, яка свідчить про те, що між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути, однак свої зобов`язання за договором позики не виконав (том 1 а.с.56).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17, провадження № 61-6492св19, зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, що спростовує доводи відповідача про те, що грошові кошти за розписками він не отримував.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача, відповідач заперечував факт написання ним розписок 13 грудня 2016 року, на підтвердження чого заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.03.2021 року, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського відділення науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження у справі зупинено (том 1 а.с.147).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2021 року провадження у справі було поновлено у зв`язку з надходженням клопотання експерта про необхідність надання для проведення експертизи вільних зразків почерку та підписів відповідача за 2014-2016 роки у оригіналах різних документів: за місцем робіт (автобіографії, особистому листку з обліку кадрів, договорах, заявах, анкетах, накладних та ін.), за місцем проживання (договорах на комунальні послуги, прибутково-видаткових ордерах, квитанціях та ін.), записниках, блокнотах, чорнових записах на 10-15 документах з рукописними записами, на 10-15 документах з підписами (том 1 а.с.150).

11.05.2021 року, на виконання клопотання експерта, відповідачем ОСОБА_2 надані експериментальні зразки почерку та підпису, безпосередньо з текстом розписок (том 1 а.с.164-182).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2021 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського відділення науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України; провадження у справі зупинено (том 1 а.с.200).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2021 року провадження у справі поновлено, для вирішення клопотання експерта від 19.07.2021 року, яким, у зв`язку з недостатністю порівняльного матеріалу, експерт просить надати вільні зразки почерку та підписів відповідача максимально наближених за часом виконання до дати складання досліджувального документу, а саме датованих 2016 роком, у оригіналах різних документів: за місцем роботи, за місцем проживання (заявах, медичних документах, договорах на комунальні послуги, прибутково-видаткових ордерах, квитанціях, тощо), не менше ніж на 10 документах з підписами, та на 10 документах з рукописними записами, де присутні всі прописні літери, великі літери Р,Є,У,Н,С та цифри 1,2,3,5,6,7,9,30,13,2016, ХІІ (том 1 а.с.206).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.08.2021 року строк проведення призначеної судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до ухвали від 15.06.2021 року, продовжено (том 1 а.с.214).

04 жовтня 2022 року на адресу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло повідомлення про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи у зв`язку з тим, що станом на 23.09.2021 року експертній установі не надано вільні зразки почерку та підписів відповідача максимально наближених за часом виконання до дати складання досліджувального документу, а саме датованих 2016 роком, у оригіналах різних документів: за місцем роботи, за місцем проживання (заявах, медичних документах, договорах на комунальні послуги, прибутково-видаткових ордерах, квитанціях, тощо), не менше ніж на 10 документах з підписами, та на 10 документах з рукописними записами, де присутні всі прописні літери, великі літери Р,Є,У,Н,С та цифри 1,2,3,5,6,7,9,30,13,2016, ХІІ, про надання яких суду 20.07.20221 року було направлено відповідне клопотання.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи у даній справі відповідач, на виконання вимог експертної установи, не надав вільні зразки почерку та підписів, які максимально наближені за часом виконання до дати складання досліджувального документу, а саме датованих 2016 роком, у оригіналах різних документів: за місцем роботи, за місцем проживання (заявах, медичних документах, договорах на комунальні послуги, прибутково-видаткових ордерах, квитанціях, тощо), не менше ніж на 10 документах з підписами, та на 10 документах з рукописними записами, де присутні всі прописні літери, великі літери Р,Є,У,Н,С та цифри 1,2,3,5,6,7,9,30,13,2016, ХІІ.

В судовому засіданні суді апеляційної інстанції зазначив, що не може надати суду вільні зразки свого почерку та підписів які максимально наближені за часом виконання до дати складання досліджуваного документу, а саме датованих 2015-2016 роками, та відмовився від надання йому судом апеляційної інстанції строку для можливості надання ним вільних зразків свого почерку та підписів, які максимально наближені за часом виконання до дати складання досліджуваного документу, а саме датованих 2015-2016 роками.

При цьому будь-яких клопотань про витребування необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційноного суду від 14 червня 2022 року в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено.

В даному випадку, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, забезпечили справедливий і публічний розгляд справи, в якому кожна сторона, добросовісно використовуючи права та виконуючи процесуальні обов`язки, мала можливість доводити свої вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідач по справі не міг не усвідомлювати значення висновку експерта у цій справі та неможливість проведення експертизи без зразків його почерку, підпису та оплати вартості експертизи.

Очевидно, що проміжок часу з 22 травня 2020 року, з моменту подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення по цій справі, по 14 червня 2022 року був більш ніж достатній, щоб відповідач, з урахуванням вирішального значення висновку експерта у цій справі, мав можливість надати суду вільні зразки свого почерку та підписів, які максимально наближені за часом виконання до дати складання досліджуваного документу, а саме датованих 2015-2016 роками. В разі неможливості ти утрудненості їх отримання, відповідач міг звернутися до суду з клопотанням про витребування таких доказів по справі, однак таких клопотання відповідачем заявлено не було як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем по справі не доведено того, що грошові кошти за борговими розписками він не отримував, розписки не писав.

Вказані висновки суду повністю узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 757/4041/18, провадження № 61-14372св21.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текс постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: