Провадження № 22-ц/4808/87/22
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Возняк В.М.

за участю представника апелянта адвоката Широких Ю.В., представника відповідача адвоката Маланюка О.Я., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Франківськміськбуд» - адвоката Широких Юлії Валеріївни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Польської М.В. в м. Івано-Франківськ, повний текст якого складено 22 листопада 2021 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Франківськміськбуд» до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, ТОВ «Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес Комфорт»» про розірвання договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ТОВ «Франківськміськбуд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 березня 2013 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № Ф/Н150-69А, за умовами якого товариство, яке виконувало функції забудовника, зобов`язувалось передати у власність відповідачки об`єкт нерухомого майна, що мав бути створений у майбутньому, а остання зобов`язувалася прийняти такий об`єкт відповідно до умов цього договору та оплатити його.

Відповідно до договору об`єктом нерухомого майна є майнові права на двокімнатну квартиру за проектним № 69А на десятому поверсі проектною площею 68,45 кв.м. за будівельною адресою: АДРЕСА_1 (станом на дату подання позову будинок отримав адресу: АДРЕСА_1 , а квартира отримала АДРЕСА_2 ). Вартість одного квадратного метра загальної площі визначена договором в сумі 3 800 грн, а загальна сума договору становила 260 110 грн, при цьому, загальна сума договору могла бути змінена виходячи з фактичної загальної площі об`єкта нерухомого майна.

Однак відповідачка самовільно без відома забудовника та без будь-якої погодженої містобудівної документації збільшила загальну та житлову площу квартири, шляхом втручання в конструктивні елементи житлового будинку. Нею було здійснено демонтаж конструктивних елементів даху житлового будинку та захоплено частину горища, яку приєднано до квартири АДРЕСА_2 . В результаті такої самовільної перебудови об`єкт нерухомого майна за договором купівлі-продажу - двокімнатна квартира площею 68,45 кв.м. перестав існувати, натомість з`явився новий об`єкт - дворівнева чотирикімнатна квартира загальною площею 166,9 кв.м.

Виявивши такі зміни та враховуючи умови договору щодо можливості зміни загальної суми договору виходячи з фактичної загальної площі об`єкта нерухомого майна, товариство звернулося до відповідачки щодо сплати боргу за збільшення загальної площі квартири та розірвання договору у випадку відмови від погашення заборгованості, тобто як відмови від договору.

Посилаючись на висновки за результатами проведеної на їх замовлення будівельно-технічної експертизи та недоплату відповідачкою згідно умов договору вартості квартири, тобто недосягнення сторонами згоди щодо приведення умов договору у відповідність з істотними обставинами, товариство просило розірвати укладений між сторонами договір купівлі-продажу (а.с. 1-5, том 1).

Ухвалами Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2020 року та від 28 січня 2021 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області та ТОВ «Житлово-експлуатаційну дільницю Експрес Комфорт» (а.с. 138-139, 148-149, том 2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Франківськміськбуд» відмовлено (а.с. 215-230, том 2).

Представник ТОВ «Франківськміськбуд» - адвокат Широких Ю.В. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його необґрунтованість та незаконність, неповне з`ясування судом всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

З приводу неправильного визначення судом першої інстанції характеру спірних правовідносин, представник апелянта вказує на те, що суд повинен був з`ясувати чи має право позивач на відновлення порушеного права, шляхом розірвання спірного договору. При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що відмова відповідачки доплатити вартість квартири не є підставою для розірвання договору, оскільки умовами договору не передбачено такої підстави. Однак, такий висновок суду є помилковим, так як підставою позову не є відмова ОСОБА_1 доплатити вартість за збільшену нею площу квартири, а є саме зміна істотних обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору, основною з яких є самочинна реконструкція відповідачкою квартири, внаслідок чого об`єкт нерухомого майна, всупереч п. 1.2. Договору, перестав існувати.

У той же час, роблячи висновок про те, що відповідачка за самовільне перепланування нею квартири може нести цивільну відповідальність у порядку визначеному законодавством, суд першої інстанції не вказує на підставі якої норми цивільного законодавства передбачено таку відповідальність і яку саме відповідальність повинна нести ОСОБА_1 . При цьому, якщо виходити з логіки суду, що відносини між сторонами є договірними і мають зобов`язальний характер, то за порушення цих зобов`язань настають правові наслідки, передбачені статтею 611 ЦК України, зокрема - розірвання договору.

Також суд першої інстанції, вбачаючи певні суперечності у висновку експерта не викликав експерта у судове засідання для надання роз`яснень та відповідей на питання суду та учасників справи, навіть не зважаючи на те, що позивачем заявлялося клопотання про виклик експерта. Натомість, суд для тлумачення технічної термінології використав відомості із Вікіпедії, чим порушив статтю 10 ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції маючи сумніви в чинності або справжності Робочого проекту, який зазначений у висновку експерта від 15.05.2019 № 15/19, не витребував його у розробника ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність фактичних підстав для таких сумнівів.

Представник товариства також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка не втручалася в конструкцію даху, оскільки такий не ґрунтується на жодному доказі.

Крім того, звертає увагу на те, що суд не перевірив, чи були дотримані будівельні норми при реконструкції спірної квартири, яку відповідачка самочинно провела, у зв`язку з чим не виконав вимоги постанови Верховного Суду від 02 вересня 2020 року, якою справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

З приводу неправильної оцінки судом першої інстанції способу захисту, обраного позивачем, представник апелянта зазначає про те, що суд першої інстанції помилково вказує, що при розгляді даної справи не встановлено порушення умов договору купівлі-продажу зі сторони покупця, яке тягне за собою розірвання цього договору, оскільки позовна заява обґрунтована не порушенням умов договору, а істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. За таких обставин, представник апелянта не погоджується з висновком суду про те, що правильним способом захисту у даній справі є стягнення недоотриманих коштів. Так, ОСОБА_1 не отримала товар і не може його отримати, оскільки об`єкту (товару), передбаченого договором не існує, а внаслідок її дій без належних дозвільних документів створено інший об`єкт, який не відповідає нормам ДБН. Таким чином, вказуючи, що правильним способом захисту в даній справі є стягнення недоотриманих коштів, суд першої інстанції фактично спонукає відповідачку оплачувати самочинно збудований (реконструйований) нею об`єкт нерухомого майна, хоча сам по собі факт можливості такої оплати не надає законного статусу такому об`єкту, не звільняє від необхідності встановлення відповідності такого об`єкту будівельним нормам і не є підставою для оформлення права власності.

На підставі викладеного, представник апелянта просить прийняти постанову, якою оскаржуване рішення скасувати та задоволити позов ТОВ «Франківськміськбуд».

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість.

Зазначає, що нею виконано усі зобов`язання за договором ще в 2014 році, у тому числі, грошові, що свідчить про відсутність підстав для розірвання спірного договору, що правильно було встановлено судом першої інстанції.

Крім того, вказує на те, що суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи, з огляду на його безпідставність та абсурдність.

Звертає увагу на те, що її квартира знаходиться на останньому мансардному поверсі. Мансардна квартира горища не передбачає. Нею за власні кошти було здійснено в процесі будівництва з дозволу позивача монтаж двох мансардних вікон в даху будинку. Однак, це жодних чином не порушило істотних умов договору. При цьому, доставляння балок нею здійснено після закінчення будівництва будинку та здійснення остаточних обмірів цілого будинку, введення будинку в експлуатацію. У той же час, жодного захоплення приміщення під ліфтовою шахтою нею не здійснювалося та на таке вона не претендує. За таких умов, вважає, що позивач повинен надати їй документи на її квартиру, площею 75,6 кв.м.

Зазначає також про те, що будинок зданий в експлуатацію ще в 2014 році та перебуває у власності громадян власників квартир, які жодного разу не зверталися до неї із претензіями щодо ніби-то захоплення горища, оскільки такого ніколи не було та не будувалося позивачем. Фасад будинку з моменту його побудови та введення в експлуатацію ніколи не змінювався та відповідає конструкції, вигляду та кольору фасадів у інших стояках будинку. Доказів протилежного, позивач не надав, а його дії спрямованні виключно на безпідставне збагачення за її рахунок.

Із урахуванням викладеного, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області подав пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що при розгляді даної справи жодним чином не було порушено права УМВС України в Івано-Франківській області, у зв`язку з чим управління не має претензій до учасників справи.

У судовому засіданні представник ТзОВ «Франківськміськбуд» - адвокат Широких Ю.В. вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задоволити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Маланюк О.Я. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник УМВС України в Івано-Франківській області Луцишин В.М. щодо вирішення спору покладається на розсуд суду, оскільки предмет спору не зачіпає прав та інтересів управління.

Представник ТОВ «Житлово-експлуатаційна дільниця «Експрес Комфорт» у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07 березня 2013 року між ТОВ «Франківськміськбуд» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу № Ф/Н150-69А (далі - Договір) (а.с. 7-8, том 1).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець - ТОВ «Франківськміськбуд», який виконує функції забудовника, зобов`язується передати у власність Покупця - ОСОБА_1 , об`єкт нерухомого майна, який буде створений (набутий) Продавцем у майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт у відповідності до умов цього Договору та оплатити його.

Згідно п. 1.2. Договору об`єктом нерухомого майна за цим договором до завершення будівництва та введення в експлуатацію є майнові права на двокімнатнуквартируза проектним № 69А, проектною площею 68,45 м.кв., на десятому поверсі житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 . Право власності покупця на об`єкт нерухомого майна дану квартиру за цим договором виникає з моменту завершення будівництва, виконання покупцем всіх зобов`язань за договором купівлі-продажу та прийняття його в експлуатацію і підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п. 1.3. Договору Об`єкт нерухомого майна повинен відповідати всім необхідним вимогам і в ньому повинен бути виконаний необхідний обсяг загально будівельних робіт.

Згідно п. 1.4. Договору строк створення Об`єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію передбачений проектною документацією другий 2013 року.

Відповідно до п. 2.1. Договору вартість одного квадратного метра загальної площі Об`єкта нерухомого майна на момент укладення договору складає 3 800 грн. і не підлягає зміні в односторонньому порядку, крім випадків, передбачених цим Договором.

Згідно пунктів 2.2. і 2.4. Договору загальна суму договору становить 260 110 грн. та така може бути змінена Продавцем виходячи з фактичної загальної площі Об`єкта нерухомого майна за результатами обмірювань, зроблених ОБТІ, і ціни одного кв.м. вказаної у п. 2.1. даного Договору.

Пунктом 2.3. Договору передбачений обов`язок сплати вартості квартири до 30.08.2013 року.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця Об`єкт нерухомого майна і всі необхідні документи для подальшої державної реєстрації не пізніше ніж через три місяці після строку, зазначеного в п. 1.4. цього Договору, за взаємопогодженими двосторонніми актами приймання-передачі по Договорам купівлі-продажу і виконання робіт, підготувати всі необхідні документи для проведення Покупцем державної реєстрації права власності на Об`єкт нерухомого майна за цим Договором та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором та чинним законодавством.

Згідно пунктів 3.2.1., 3.2.2., 3.2.3., 3.2.4. Покупець зобов`язується сплатити суму Договору у встановленому ним порядку, з`явитися за місяць до запланованого строку здачі будинку в експлуатацію, вказаного в п. 1.4., для уточнення обмірів ОБТІ та загальної суми Договору, прийняти Об`єкт нерухомого майна та підписати відповідний акт в разі відсутності недоліків та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 4.1. Договору всі зміни та доповнення до цього Договору здійснюються за взаємною згодою Сторін та мають рівноцінну з Договором юридичну силу, якщо вони укладені в письмовій формі та підписані обома Сторонами.

Пунктом 4.7. Договору передбачено, що Продавець зобов`язується, що даний Об`єкт нерухомого майна буде відповідати всім необхідним вимогам та будівельним нормам.

Відповідно до повідомлення про сплату боргу та розірвання договору від 05 квітня 2017 року, адресованого відповідачці, позивач з посиланням на п. 2.4. Договору та виготовлений технічний паспорт повідомив ОСОБА_1 , повідомив , що її заборгованість за Договором становить 634 220,00 грн та просив сплатити таку протягом 15-ти календарних днів з дня отримання повідомлення. У випадку непогашення заборгованості позивач просив повідомити про відмову від Договору, а якщо протягом 17-ти календарних днів не буде проведено оплату та не буде повідомлено про відмову від договору, такі дії будуть розцінені як добровільна відмова від договору, а сплачені кошти буде їй повернуто (а.с. 19).

Згідно п. 1.8. рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15 липня 2015 року № 384 «Про присвоєння поштових адрес» присвоєно поштову адресу 115-квартирному житловому будинку (замовник: управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області) - АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з такого (а.с.107, том 1).

18 квітня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Івано-Франківській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації житлового багатоквартирного будинку для працівників органів внутрішніх справ по АДРЕСА_1 ; код об`єкта 1122.1, ІІІ категорія складності, згідно якої вважати закінчений будівництвом такий будинок та готовим до експлуатації (а.с.109-114, том 1).

Відповідно до вказаної декларації в п. 12 (опис об`єкта) вказується, що несучі конструкції збірні залізобетонні плити перекриття, цегляні стіни, огороджувальні конструкції - збірні залізобетонні плити перекриття, цегляні стіни та перегородки, а також, що в будинку наявні одно-, дво- та трикімнатні квартири.

Згідно технічного паспорта на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок від 14 квітня 2014 року по АДРЕСА_1 кількість поверхів будинку 9 з мансардою та квартира АДРЕСА_2 розміщується на мансардному поверсі, має житлову площу 32,3 кв.м. та загальну - 75,6 кв.м. (а.с.115-125, том 1).

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 від 05.01.2016 року оформленого на замовлення відповідача квартира складається з чотирьох кімнат житловою площею 100,9 кв.м., загальною площею 166,9 кв.м. (а.с. 16-18, том 1).

ОСОБА_1 зверталася з позовом до ТОВ «Франківськміськбуд» про зобов`язання виконати умови договору. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_1 до ТОВ «Франківськміськбуд» про зобов`язання виконати умови договору задоволено. Зобов`язано ТОВ «Франківськміськбуд» виконати умови договору купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А від 07 березня 2013 року, а саме: підписати з ОСОБА_1 акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_3 ; надати ОСОБА_1 документи, необхідні для оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 : акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_3 , довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав, видану ТОВ «Франківськміськбуд» про участь ОСОБА_1 в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва квартири АДРЕСА_3 , завірену ТОВ «Франківськміськбуд» копію документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, на якій збудовано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , завірену ТОВ «Франківськміськбуд», копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, прийнятої органом Держархбудконтролю, а саме будинку по АДРЕСА_1 , завірену ТОВ «Франківськміськбуд», копію рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про присвоєння поштових адрес», щодо будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 9-15, том 1).

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року рішення Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції,справа перебуває у провадженні(а.с. 91-97, том 1).

Згідно довідки ТОВ «Франківськміськбуд» від 17 квітня 2014 року і від 01 грудня 2015 ОСОБА_3 сплатила на виконання договору грошові кошти в сумі 135 910,00 грн, заборгованість на вказану першу дату становила 151 370,00 грн, яку вона також 01 грудня 2015 року - погасила. Всього ОСОБА_1 сплатила - 287 280,00 грн.

Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Франківськміськбуд» вказував на те, що ОСОБА_1 самовільно без відома забудовника та без будь-якої погодженої містобудівної документації збільшила загальну та житлову площу в придбаній нею квартирі, шляхом втручання в конструктивні елементи житлового будинку, в результаті чого об`єкт нерухомого майна за договором купівлі-продажу - двокімнатна квартира площею 68,45 кв.м. перестав існувати, натомість з`явився новий об`єкт - дворівнева чотирикімнатна квартира загальною площею 166,9 кв.м. Виявивши такі зміни та враховуючи умови договору щодо можливості зміни загальної суми договору, виходячи з фактичної загальної площі об`єкта нерухомого майна, товариство звернулося до відповідачки щодо сплати боргу за збільшення загальної площі квартири та про розірвання договору у випадку відмови від погашення заборгованості, тобто як відмови від договору. Враховуючи, що відповідачка не погодилася сплатити суму коштів за збільшену нею площу, ТОВ «Франківськміськбуд» просило розірвати договір купівлі-продажу № Ф/Н150-69А від 07 березня 2013 року, укладений між ними.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що норми цивільного законодавства та умови спірного договору не передбачають такої підстави для його розірвання, як відмова відповідача доплатити вартість квартири. При цьому, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зіслався на правову позицію, висловлену ВС, згідно із якою при неповному розрахунку за договором купівлі-продажу належним способом захисту права є стягнення недоотриманих коштів, а не розірвання договору і повернення придбаної речі (постанова КЦС ВС від 22 вересня 2021 року у справі № 194/342/15-ц, постанова від 2 червня 2021 року у справі № 636/5261/18). Суд першої інстанції дійшов висновку про неналежний спосіб захисту своїх порушених прав чи інтересів ТОВ «Франківськміськбуд», як самостійної підстави для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у таких правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 181/598/19 (провадження № 61-10997св20) зроблено правовий висновок про те, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що «в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право», - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України.

Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно частини першої статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно з частиною першою статті 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов,- за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною першою статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

У свою чергу, глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору.

Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що на час введення будинку в експлуатацію та підтвердження його готовності (2014 рік), спірна квартира мала площу - 75.6 м.кв., за яку відповідачка повністю розрахувалася, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Франківськміськбуд». У той же час, позивач взяті на себе зобов`язання виконав не в повному обсязі, оскільки як встановлено судом, не передав документи для державної реєстрації права власності відповідачки, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із відповідним позовом.

Доказів того, що згідно умов договору загальна сума договору переглядалася продавцем та була змінена до здачі будинку в експлуатацію, виходячи з іншої фактичної загальної площі об`єкта нерухомого майна, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Тоді як судом встановлено, що переобладнання квартири здійснено ОСОБА_1 після закінчення будівництва будинку та здійснення всіх обмірів цілого будинку позивачем, введенням його в експлуатацію.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договірні зобов`язання ОСОБА_1 як покупця за спірним договором виконані в частині умов, які залежать від її волі.

При цьому, здійснені нею в подальшому за власний рахунок роботи щодо зміни конструктивних елементів квартири не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, тобто не свідчить про припинення існування об`єкта договору, а тому не може розцінюватися судом, як підстава для розірвання договору.

Інших порушень умов договору з боку покупця, які би слугували підставою для розріванння договору судом не встановлено та будь-яких особлив умов, за настання яких договір може бути розірвано, сторони договору не погодили.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно зіслався на практику ВС, за якою такий спосіб захисту, як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог обґрунтовано відмовив у зв`язку з неналежним способом захисту.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням, суд першої інстанції спонукав відповідачку оплачувати самочинно збудований (реконструйований) нею об`єкт нерухомого майна, хоча сам по собі факт можливості такої оплати не надає законного статусу такому об`єкту, оскільки саме позивач запропонував відповідачці доплатити їй за збільшену площу і лише коли остання відмовилася здійснювати таку проплату, звернувся до суду із позовом про розірвання договору. Зазначене підтверджується повідомленням про сплату боргу та розірвання договору, і в цьому повідомленні відсутнє будь-яке посилання на зміну істотних умов договору в частині припинення існування об`єкта визначеного договору, а лише йдеться про необхідність здійснення проплати за збільшену площу, що правильно встановив суд першої інстанції.

У засіданні апеляційного суду стороною позивача не заперечувався факт того, що здійснені роботи по збільшенню площі квартири шляхом зміни її конструктивних елементів здійснені відповідачем за власний кошт.

Також колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду даної справи, апеляційним судом витребувано та досліджено робочий проект будинку, з огляду на висловлену ВС вказівку при направленні справи на новий розгляд для усунення неповноти судового розгляду.

При цьому, з представленого на вимогу суду представником позивача копії витягу Робочого проекту на багатоквартирний житловий будинок для працівників органів внутрішніх справ по АДРЕСА_1 та письмового пояснення судом встановлено, що такий був оформлений у 2007 році архітектором ОСОБА_2 .

У 2011 році як пояснила адвокат ОСОБА_4 , робочий проект був змінений, на підтвердження цього представлено копію - витягу з Робочого проекту на багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 - «коргування по влаштуванню житлових приміщень у горищному поверсі».

Як вбачається зі змісту письмового пояснення представника позивача, проектом 2007 року, було запроектовано 9-ти поверховий будинок з горищем. У 2011 році робочий проект був змінений в частині коригування по влаштуванню житлових приміщень в горищному поверсі. При цьому, як зазначає позивач, в горищному просторі 10-го мансардного поверху передбачена однорівненва двокімнатна квартира з проектним номером 69А( надалі 78 ).

В свою чергу, представник відповідача зазначив, що даний доказ слід оцінювати критично, оскільки робочий проект не представлявся суду жодного разу протягом всього часу слухання справи. Яку редакцію проекту брав за основу експерт також не відомо. Проект робився на замовлення позивача, тому міг бути неодноразово змінений, тому вважає, що він не є належним доказом по справі.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у виклику експерта, оскільки як вбачається зі змісту рішення, суд прийшов до висновку про достатність наявних у справі доказів для вирішення спору по суті. Суд врахував пояснення експерта наявні у матеріалах справи та дав правову оцінку висновку експерта.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не мають правового значення для правильного вирішення спору, у якому суд встановив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, що їх регулює та прийняв обґрунтоване рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Франківськміськбуд» - адвоката Широких Юлії Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський