КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/6917/20 Головуючий у І інстанції Карабаза Н.Ф.
Провадження №22-ц/824/6809/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Приходька К.П., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Валерія Федоровича на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини-інваліда та її матері,

УСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Дитина народилася із Синдромом Мак-Кьюна Олбрайта , хвороба проявляється деформацією кісток та різними порушеннями зі сторони ендокринної системи.

Дитина має інвалідність та потребує постійного стороннього догляду, потребує коштів на додаткові витрати, оскільки має специфічні потреби в зв`язку зі своїм діагнозом, зокрема: слід придбати новий матрац на ліжко, багатофункціональну коляску з вмонтованим туалетом, крім того кошти постійно витрачаються на проходження різних обстежень та лікування у різних лікарів, а 3 000 грн. які дає відповідач для сина дуже мало.

Позивач здійснює догляд за дитиною з інвалідністю одноособово, не має змоги працювати.

З03 лютого 2020 року відповідач являється фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності є установлення столярних виробів, а також роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами. Приблизно щомісячний заробіток становить 20 000 грн. Також відповідач додатково отримує військову пенсію, щомісячне нарахування становить 2 660 грн., на утриманні інших дітей не має.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 10 000 грн. щомісячно, а також аліменти на своє утримання у розмірі 2 197 грн. 00 коп.Стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, а також витрати за надання юридичних послуг та правової допомоги у розмірі 12 000,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2618,00 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 26 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1650,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суд, представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко В.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить змінити рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року в частині встановленого судом розміру аліментів з 2618,00 грн. на 1500,00 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та змінити дане рішення в частині зазначення дати стягнення аліментів з 26 жовтня 2020 року на 01 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі 2618,00 грн., судом не прийнято до уваги, що відповідач є військовим пенсіонером і розмір отримуваної ним пенсії становить 2666,25 грн. (період з жовтня 2020 року по серпень 2021 року), Інших джерел доходів з 04 березня 2021 року відповідач не має.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно не зарахував аліменти, сплачені відповідачем в добровільному порядку за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року (5 місяців) в сумі 15 000 грн., що не заперечується позивачем ОСОБА_2 .

Також, в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги частково, всупереч положень передбачених ч. 6 ст.141 ЦПК України, стягнув з відповідача судовий збір в повному обсязі, а не пропорційно до задоволеної частини вимог.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 07 серпня 2010 року по 13 жовтня 2017 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 143, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 , 2013 року народження має статус дитини інваліда, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 13 лютого 2018 року .

Згідно висновку ЛКК № 536/4 від 16.10.2020 року ОСОБА_3 , 2013 року, який має статус дитини з інвалідністю, підгрупи «А», не здатен до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно довідки про доходи № 6721 7070 7774 1719 від 02 березня 2021 року ОСОБА_5 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій обл. (м. Нетішин) і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року складає 49 413,51грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, остання самостійно несе тягар по утриманню дитини-інваліда, відповідач, в свою чергу, на день винесення рішення за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Крім того, судом першої інстанції вказано, що станом на день ухвалення рішення, прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв становить 2 618,00грн.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року оскаржується лише в частині визначення розміру аліментів та періоду їх сплати.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 вказаної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Положеннями статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

З матеріалів справи вбачається, що наразі син сторін проживає разом з матір`ю, а так як ОСОБА_1 є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини-інваліда саме в розмірі 2618,00 грн., виходячи з прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку.

Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що він не ухилявся та добровільно перераховував кошти на утримання свого сина, є підтвердженням того, що останній має можливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі.

Посилання ОСОБА_1 на те що його єдиним джерелом доходу є військова пенсія, не звільняє останнього від сплати аліментів на утримання свого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач не обґрунтував належним чином та не надав доказів неможливості сплачувати аліменти в розмірі 2618,00 грн.

Доказів, які були б підставою для зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 не надано та в матеріалах справи не міститься.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 має право в майбутньому звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у разі погіршення його матеріального стану та стану здоров`я, або зміни сімейного стану відповідно до ст. 192 СК України.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дитини, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, а відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 2618,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно вказано період з якого мають стягуватись аліменти є необґрунтованими та не відповідають нормам чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (дата пред`явлення позову 26 жовтня 2020 року), а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо посилань апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, всупереч положень передбачених ч. 6 ст.141 ЦПК України, стягнув з відповідача судовий збір в повному обсязі, а не пропорційно до задоволеної частини вимог, судова колегія хоче зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається в сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відтак, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову у даній справі.

Однак, у разі, якщо б позивач не була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, то розмір судового збору, що підлягав сплаті становив би - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, 840,80 грн., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом задоволено позовні вимоги частково, а тому з відповідача на користь держави пропорційно задоволеній частині підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 176,57 грн., що становить 21 % від вимог, заявлених у позові.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 840, 80 грн. підлягає зміні, зменшенню розміру судового збору до 176,57 грн.

Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Валерія Федоровичазадовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 176 (сто сімдесят шість) гривень 57 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

К.П. Приходько