Справа № 523/1445/22
Провадження №2/523/2610/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"21" червня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Єпутатової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська універсальна біржа «Вітязь» про визнання правочину дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна № 98-592, а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер 98-592 від 07.08.1998 року, що відбувся між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 1991 року народження дійсним. Позивачі зазначають, що станом на цей час, відповідно до діючого законодавства їм необхідно визнати даний правочин дійсним. У зв`язку з цим, вони звернулися до суду з позовом, яким просять визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна.

Позов мотивується тим, що 07 серпня 1998 року, між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 1991 року народження було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна № 98-592, а саме квартири загальною площею 48,8 кв.м., корисною площею 47,9 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 29,4 кв.м., а також: кухні, туалету, ванної, коридору, вбудованої шафи, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала продавцям на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна № 95/1583 від 15.09.1995р., зареєстрованого Одеським МБТІ 21.09.1995р. під № 30 стр. 189 кн. 119пр.

Договір купівлі продажу квартири було укладено відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер № 98-592 від 07.08.1998 року.

Вказана квартира за домовленості сторін була продана з торгів за 21 000 (двадцять одну тисячу) гривень, які були отримані - «Продавцем» до підписання даного договору та належить новим власникам ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

На час укладення договору, у серпні місяці 1998 року, ані позивачі, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов відповідно до положення ст. 178 ЦПК України.

До суду 04 квітня 2022 року, надійшла заява позивача ОСОБА_1 про долучення доказів до матеріалів справи.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явились, при цьому, звернулись до суду із заявами, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи та просили розглядати справу за їх відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом порядку. Відзив на адресу суду не надавали, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи Одеської універсальної біржи «Вітязь» до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлявся у встановленому законом порядку, причини не явки суду повідомлені не були.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного:

Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 98-592, укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 купили квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до відмітки на звороті даного договору, договір купівлі продажу зареєстровано в КП «ОМБТІ» та Одеською універсальною біржею «Вітязь» від 07.08.1998р., дата реєстрації 12.08.1998р. (запис в реєстровій книзі 30-стр. 138-кн.292пр.).

Так, відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 27.01.2022 року № 13290/04-04 наданого приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Тетяні Заботкіній повідомлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровані російською мовою за « ОСОБА_1 , ОСОБА_5 » на підставі договору № 98-592 купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською універсальною біржею «Вітязь» від 07.08.1998 року. Реєстраційний запис зроблено 12.08.1998 року за реєстровим номером 30 у реєстровій книзі 292пр на сторінці 138.

Позивачі зазначають, що сторони договору, домовились всіх істотних умов правочину, продавець та покупець виконали всі істотні умови договору: покупці розрахувались згідно умов договору, а продавці отримали кошти.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані.

При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська універсальна біржа «Вітязь» про визнання правочину дійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна № 98-592, квартири АДРЕСА_1 , укладений відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер 98-592 від 07.08.1998 року, що відбувся між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 1991 року народження дійсним.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Повний текст рішення складено 21.06.2022 року.

Суддя