ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 521/19525/21

Апеляційне провадження №22-ц/813/784/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Мурзенка М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі УДАБК ОМР) звернулося до суду до ОСОБА_1 , державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. (далі - державний реєстратор) про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна та зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що УДАБК ОМР 11 червня 2021 року проведено позапланову перевірку за адресою: АДРЕСА_1 , якою встановлено, що ОСОБА_1 виконав будівельно-монтажні роботи з будівництва нежитлової будівлі, без отримання права на виконання будівельних робіт.

За результатами перевірки складено:

-акт щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт за № 000205 від 11 червня 2021 року;

- протокол про адміністративне правопорушення від 11 червня 2021 року відповідно до ч. 5 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 105/21 від 11.06.2021 року.

Позивач також зазначив, що відповідач вимоги припису не виконав, що державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольcького району Одеської області Турецьким О.С. на підставі не передбачених законом документів за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 загальною площею 28,6 кв. за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на зазначені обставини, УДАБК ОМР просило задовольнити його вимоги.

Судове рішення суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2021 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п.1ч.1ст.186 ЦПК України.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі УДАБК ОМР просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі

Доводи скарги зводяться до того, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора у ОСОБА_1 виникло речове право на нерухоме майно, яке УДАБК ОМР вважає самочинним будівництвом, а тому спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Апелянтом також зазначено, що вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, яка викладена у низці наведених ним постанов.

Учасники судового процесу про дату судового засідання, призначеного на 14 червня 2022 року, повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату не подавали, що відповідно до ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що УДАБК ОМР 11 червня 2021 року проведено позапланову перевірку за адресою: АДРЕСА_1 , якою встановлено, що ОСОБА_1 виконав будівельно-монтажні роботи з будівництва нежитлової будівлі, без отримання права на виконання будівельних робіт, що за результатами перевірки складено:

-акт щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт за № 000205 від 11 червня 2021 року;

-протокол про адміністративне правопорушення від 11 червня 2021 року відповідно до ч.5 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі КУпАП);

-припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 105/21 від 11.06.2021 року.

Під час проведення перевірки ОСОБА_1 надано: договір №2112 про надання послуг з придбання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території від 10 травня 2016 року, технічний паспорт на господарську будівлю № НОМЕР_1 (загальною площею 28,6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ), виготовлений ФОП ОСОБА_2 станом на 21 вересня 2020 року, довідку №07/65001-797-1 від 25 квітня 2019 року про резервування у Реєстрі поштового обслуговування Одеської дирекції АТ «Укрпошта» поштової адреси об`єкту, як самостійної одиниці.

Постановою головного спеціаліста інспекційного відділу №2 УДАБК ОМР Кузьменко М.О. від 18 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5ст.96 КУпАП.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, реєстраційний номер майна 101, тип майна господарська будівля-гараж № НОМЕР_1 (загальною площею 28,6 кв.м.), адреса нерухомого майна- АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 .

Право власності зареєстровано державним Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. на підставі технічного паспорту від 21 вересня 2020 року та довідки від цієї ж дати, виготовленої ФОП ОСОБА_2 .

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції керувався п.1ч.1ст.186 ЦПК України та виходив з того, що УДАБК ОМР звернулось до суду з позовом як орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду на підставі Закону України «Про регулювання містобудувної діяльності»; що зазначений спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 520/9778/13.

Висновок суду першої інстанції є правильним та відповідає нормам процесуального права.

Так, згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно із п.2ч.1ст. 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п.1ч.1ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1ст.4КАС України).

Таким чином, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 цієї статті).

З аналізу наведених норм права вбачається, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Рішення суб`єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення відповідної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права (наприклад, права власності на об`єкт нерухомості), що виникло у певного суб`єкта в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

У позовній заяві УДАБК ОМР не зазначило і в матеріалах справи відсутні дані про те, що на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора Чепурних В.П. отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, проте самостійного значення як підстава виникнення права власності не має.

Оскільки у результаті та на підставі оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень в ОСОБА_1 не виникло речове право на нерухоме майно, яке позивач вважає самочинним будівництвом, тому цей спір стосується публічно-правових відносин і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянта на висновки, які викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі №821/592/16; від 13 лютого 2019 року по справі №817/3395/15; від 20 лютого 2020 року по справі №826/6372/18; а також у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року по справі №420/2605/20, є помилковим, оскільки у зазначених справах були інші суб`єкти владних повноважень та встановлені інші фактичні обставини.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: