КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрат частини заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідач не здійснив належних виплат при її звільненні.

Просила стягнути з ДП «Готель «Козацький» заборгованість із заробітної плати в розмірі 76 963,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 25 539,06 грн., а також компенсацію втрати частини доходів в розмірі 344,37 грн.

21 липня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Готель «Козацький» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрат частини заробітної плати, задоволено.

Стягнено з Державного підприємства «Готель «Козацький» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 76 963,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 168 466,04 грн., компенсацію втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі1 721,85 грн., а всього на загальну суму 247 151 грн. 04 коп.

06 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви відповідача ДП «Готель «Козацький» про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року.

01 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ДП «Готель Козацький» середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 315 294,24 грн. та компенсацію втрати частини доходів в сумі 7 662,37 грн., а всього на загальну суму в розмірі 322 956,61 грн.

09 листопада 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття відмови позивача ОСОБА_1 від частини заявлених вимог, які пред`явлено до Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України, про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнено з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника в розмірі 83478 гривень 42 копійки та компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 7662 гривні 37 копійок.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням представник ДП «Готель «Козацький» звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що при розрахунку середнього заробітку позивача судом було помилково враховано зарплату за березень та травень 2020 року, а не за квітень та травень 2020 року, як це передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача не погоджується із її доводами, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не здійснив розрахунку із позивачем при звільненні, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати.

Колегія суддів погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 27 вересня 2018 року Державним підприємством «Готель «Козацький» винесено наказ № 153 к/тр про прийняття на роботу ОСОБА_1 з 28 вересня 2018 року на посаду начальника служби, зі строком випробування три місяці, умови праці: колективний договір, правила внутрішнього розпорядження, тривалістю робочого дня (тижня) 40 год. 00 хв.

За даними, які внесені до трудової книжки НОМЕР_1 , міститься запис уповноваженої особи Державного підприємства «Готель «Козацький», що 20 березня 2019 року ОСОБА_1 переведена на посаду начальника служби продажу на підставі Наказу №42 к/тр від 20 березня 2019 року.

30 червня 2020 року Державним підприємством «Готель «Козацький» винесено наказ № 118 к/тр про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, та зазначено, що підлягає до виплати: грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 28 вересня 2018 року по 27 вересня 2019 року - 10 к.дн; грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 28 вересня 2019 року по день звільнення - 16 к.дн.; грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за особливий характер праці за період роботи з 28 вересня 2018 року по 27 вересня 2019 року - 05 к.дн.; грошова компенсація за невикористану соціальну відпустку (одинока мати) за 2018 р., 2019р., 2020 р. - 30 к.дн. Усього грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку та додаткові відпустку за 61 к.дн.

15 вересня 2020 року Державне підприємство «Готель «Козацький» за підписом директора ОСОБА_3, на адвокатський запит Апонащенко С.С. , направлено: копію колективного договору; копію посадової інструкції начальника служби продажу; копію наказу № 153к/тр від 27 вересня 2018 року; копію наказу № 118-к/тр про припинення трудового договору; розрахункові листи про заробітну плату ОСОБА_1 .

Державне підприємство «Готель «Козацький» повідомило позивача, що на підприємстві створено постійно діючу комісію щодо вирішення трудових спорів (конфліктів) наказом №74/1 АГ від 13 липня 2020 року. З метою прискорення отримання належної заборгованості по заробітній платі, запропонувало звернутися з письмовою заявою до голови комісії з трудових спорів. З моменту звернення, комісія зобов`язана розглянути питання впродовж 5 днів, після цього приймається рішення комісії задовольнити вимоги в повному обсязі, оскільки вона є законною. Комісією буде надано ОСОБА_1 посвідчення, яке має силу виконавчого документа, у відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», що в подальшому може стягнути заборгованість через Державну виконавчу службу з рахунку підприємства, на який накладено арешт. Крім того ОСОБА_1 має право звернутися до суду, та стягнути заборговану заробітну плату.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Розмір середнього заробітку розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995року №100з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Встановлено, що станом на 13 квітня 2021 року підприємством виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі в повному обсязі.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, місцевий суд виходив із наданої відповідачем довідки про заборгованість по заробітній платі позивачці станом на 30 червня 2020 року, згідно якої її середньоденна заробітна плата складає 381,18 грн. без утримання податків і зборів, виходячи з наступних даних для розрахунку - заробітна плата за березень 2020 року -9732,85 грн. (кількість робочих днів -21); заробітна плата за травень 2020 року - 5514,56 грн. (кількість робочих днів -19).

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована виключно посиланням на те, що при розрахунку середнього заробітку було враховано заробітку плату позивача за березень 2020 року та за травень 2020 року, а не за квітень 2020 року та за травень 2020 року, що відповідало б вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2995 року №100.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, зокрема наданих відповідачем документів, щодо нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , заробітна плата за квітень 2020 року останній не нараховувалась.

У відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2995 року №100 час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Таким чином, доводи відповідача з приводу необхідності врахування заробітної плати за квітень 2020 року, при розрахунку середньої заробітної плати не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, окрім вищезазначених.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалені судові рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «23» червня 2022 року.

О.І. Сліпченко

В.І. Олійник

Л.П. Сушко