Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Справа153/1471/21

Провадження2/153/302/21-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Швеця Р.В.

за участю секретаря судового засідання Побережної Т.М.

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представника адвоката Самара В.О.

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представника адвоката Снітка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує наступним: 10 вересня 2020 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області шлюб між ним та відповідачем розірвано. У період перебування у шлюбі, між ними як подружжям, було нажито багато спільного майна, яке залишилося у користуванні відповідача, зокрема шифер 8-ми хвильовий 70 листків на загальну вартість 2000 грн., деревні плити ОСБ 40 листків вартість 20 000 грн., пластикові вікна 7 шт. вартістю 9000 грн., меблева кухня вартістю 13 000 грн., газова плита з духовою шафою вартістю 13 000 грн., ванна, унітаз та умивальник вартістю 5000 грн., бойлер 2 шт. загальною вартістю 4000 грн., вхідні двері вартістю 8000 грн., кахельна плита у ванну вартістю 3000 грн., бетономішалка вартістю 3000 грн., садовий оприскувач «Форта» вартістю 3000 грн., шифер вартістю 3000 грн., бляха кольорова 40 м вартістю 4000 грн., морозильна камера вартістю 7000 грн., будівельний матеріал (стропила, балки, лати) вартістю 4000 грн., всього на загальну суму 101 000 грн. Зазначає, що він не має змоги надати документи на вищеперераховане майно, оскільки ці документи перебувають у розпорядженні відповідача, а остання відмовляється йому їх надати. Документи на автомобіль та причіп також перебувають у розпорядженні та володінні відповідача. З метою захисту свого права на спільне майно подружжя позивач звернувся до суду з даним позовом і просить суд здійснити розподіл спільно нажитого із відповідачем майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та виділити йому в натурі наступне рухоме майно: бетономішалку вартістю 3000 грн., садовий оприскувач «Форта» вартістю 3000 грн., шифер 8-ми хвильовий 70 листків на загальну вартість 2000 грн., деревні плити ОСБ 40 листків вартість 20 000 грн., морозильну камеру вартістю 7000 грн., всього на загальну суму 35 000 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 заявила зустрічний позов до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя. Вказала, що 10 вересня 2020 року шлюб між нею та ОСОБА_1 було розірвано. За час їх спільного проживання ними було придбано автомобіль марки ВАЗ 2112 д.н.з. НОМЕР_1 2008 року випуску, сірого кольору. Відомостей щодо марки та номера автопричепа вона немає. Автомобіль вони придбали у 2006 році за 8750 доларів США, а автопричіп придбали орієнтовно у травні 2014 року за 780 доларів США. Приймаючи до уваги, що автомобіль та автопричіп було придбано ними в період шлюбу за спільні кошти, дане майно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому вона просить суд стягнути грошову компенсацію із ОСОБА_1 на її користь в розмірі половини вартості автомобіля та причепа, які вважаються неподільним майном та залишились у користуванні й володінні ОСОБА_1 .. Вона згідна на припинення її Ѕ частки права власності на автомобіль і причеп з отриманням замість нього грошової компенсації. Оскільки залишення автомобіля у спільній власності надалі із встановленням спільного режиму користування транспортним засобом є недоцільним з огляду на те, що вона не має посвідчення водія та спільне проживання та ведення спільного побуту між ними припинено. Окрім цього, стосунки між ними на даний час є конфліктними та унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування цими транспортними засобами. Тому доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб: автомобіль та причіп, як неподільні речі залишаться у відповідача, зі стягненням з відповідача на її користь грошової компенсації у розмірі Ѕ частки із подальшим припиненням спільної власності. Просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 126 034 грн. 25 коп., в порядку розподілу спільного майна подружжя, шляхом сплати грошової компенсації Ѕ частки спільного майна у виді автомобіля марки ВАЗ 2112 д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, сірого кольору та автопричепа. Окрім цього просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені судові витрати.

Що стосується заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя зазначила, що ОСОБА_1 у первісному позові вказує на те, що у період перебування у шлюбі, між ними як подружжям, було нажито багато спільного майна, яке залишилося у її користуванні. З таким твердженням ОСОБА_1 , вона не погоджується, оскільки всі перераховані речі позивачем (відповідачем) у її домоволодінні відсутні. Вважає, що підставою звернення ОСОБА_1 з позовом до суду є те, що останній не бажає ділити між ними автомобіль та причіп.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Заявлений зустрічний позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити, оскільки він не бажає сплачувати Ѕ вартості авто та автопричепа. Вважає вартість спірного майна завищеною, а тому хоче віддати автомобіль та автопричеп ОСОБА_2 , яка має йому сплатити вартість переданого майна.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Самара В.О. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Заперечував щодо задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 самостійно сплачував кредит за придбаний автомобіль, а ОСОБА_2 взагалі не брала участь в погашені боргу.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 первісний позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні, оскільки майно, яке просить виділити ОСОБА_1 в натурі відсутнє, а тому вважає такі вимоги безпідставними. Поданий нею зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задоволити.

Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Снітко В.А. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі. Заперечував щодо задоволення вимог за первісним позовом, оскільки позивав не надав належних та допустимих доказів придбання спірного майна та існування його на час розірвання шлюбу.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. При цьому у вказаному рішенні зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 1987 року (а.с.8-9).

З копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 було визнано таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З листів Ямпільського ВП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до поліції із повідомленням про пошкодження належного їй майна (а.с37-38).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 22 серпня 2014 року набув право власності на легковий причіп, д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.112).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_1 28 листопада 2012 року набув право власності на автомобіль ВАЗ 21121, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.112).

З копії накладної № 55 від 10 вересня 2018 року та копії накладної №47 від 11 вересня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3 придбав у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в ПП ОСОБА_4 - садовий оприскувач «Форта» вартістю 4200 грн., бойлер вартістю 4750 грн., тумбочку вартістю 3200 грн., дзеркало вартістю950 грн., унітаз вартістю 1500 грн.(а.с.114).

З копії накладної №287 від 20 березня 2016 року та з копії накладної №286 віл 23 лютого 2016 року встановлено, що ОСОБА_5 придбав в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПП ОСОБА_6 пральну машину вартістю 8200 грн., ванну вартістю 3200 грн., тумбочку вартістю 3600 грн., бойлер з сухим теном вартістю вартістю 3000 грн., морозильну камеру вартістю 6800 грн.(а.с.115).

З висновку експерта № СЕ_19/102-22/2879-АВ від 23 березня 2022 року встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_3 , у технічно справному стані на момент проведення експертизи становила 84 250 грн. Середня ринкова вартість автопричепа марки АМС, модель 500 Старконь, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_3 , у технічно справному стані на момент проведення експертизи становила 15 568 грн. 20 коп. (а.с.131-142).

З копії списку належного майна від 03 вересня 2021 року встановлено, що ОСОБА_3 надав суду перелік майна, яке він вважає, що було придбано в період шлюбу із ОСОБА_2 (а.с.7). Даний доказ суд вважає недостовірним та недопустимим, оскільки на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи, оскільки за законом вони мають бути підтверджені іншими засобами доказування, а тому не приймає його до уваги.

З копій товарних чеків від 15 березня 2016 року, 16 травня 2016 року та 20 березня 2016 року, 19 травня 2019 року встановлено, що у ФОП ОСОБА_7 було придбано майно на загальну суму 28 805 грн., але дані чеки не містять відомостей про покупця (а.с.113). Тому суд вважає ці докази недостатніми та недостовірним, оскільки на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи та дані доказ у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, у зв`язку із чим, суд не приймає їх до уваги.

Дослідивши усі докази, які містять фактичні дані щодо предмету доказування у даних спорах, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо права власності на майно набутого в період шлюбу.

Окрім цього, позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом обрано належний спосіб захисту їх права на спільне майно подружжя, невизнане право підлягає судовому захисту у вказаний позивачами спосіб, який відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Частиною 10 ст. 7 СК України передбачено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Частина 2 статті 60 СК України зазначає, що вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте у шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв`язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано:

П. 23 Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

П. 24 До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Зі змісту наведених норм сімейного закодавства вбачається, що поділу в натурі підлягає лише майно, яке є в наявності на момент такого поділу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 1987 року по 10 вересня 2020 рік. У період шлюбу в 2016 та 2018 роках сторони набули у власність за спільні кошти рухоме майно, а саме: садовий оприскувач «Форта» вартістю 4200 грн., бойлер вартістю 4750 грн., тумбочку вартістю 3200 грн., дзеркало вартістю 950 грн., унітаз вартістю 1500 грн., пральну машину вартістю 8200 грн., ванну вартістю 3200 грн., тумбочку вартістю 3600 грн., бойлер з сухим теном вартістю 3000 грн., морозильну камеру вартістю 6800 грн.. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Що стосується рухомого майна у вигляді бетономішалки вартістю 3000 грн., шифера 8-ми хвильовий 70 листків на загальну вартість 2000 грн. та деревних плит ОСБ 40 листків вартість 20 000 грн., суд в ході розгляду справи встановив, що товарний чек від 16 травня 2016 року, який був виданий ФОП ОСОБА_7 на бетономішалку є недостовірним та недостатнім доказом, оскільки він не містить відомостей про покупця, а тому суд не має можливості встановити набуття даного майна у власність подружжя ОСОБА_5 . Також позивачем не надано жодних доказів набуття у період шлюбу з ОСОБА_2 шифера 8-ми хвильовий 70 листків на загальну вартість 2000 грн. та деревних плит ОСБ 40 листків вартість 20 000 грн.

Окрім цього, позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували наявність вказаного ним майна на час припинення спільного ведення господарства із ОСОБА_2 . Відповідач в свою чергу позовні вимоги не визнала та заперечувала щодо наявності майна, яке просить виділити в натурі ОСОБА_1 . З урахуванням вищевикладеного, доводи позивача суд розцінює, як припущення, а згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вирішуючи даний спір між подружжям про майно, в ході розгляду справи було встановлено, що на час припинення спільного ведення господарства сторін, майно, яке просить виділити в натурі ОСОБА_1 відсутнє, а отже підстав для задоволення первісного позову немає.

Вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом грошової компенсації вартості спільного майна підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне:

Судом встановлено, що сторонами в період шлюбу було придбано автомобіля марки ВАЗ 21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, автопричепа марки АМС, модель 500 Старконь, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, які були оформлені на ім`я ОСОБА_1 , що являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; - річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Позивач за зустрічним позовом посилаючись на те, що транспортний засіб та причеп придбані сторонами під час перебування у шлюбі, а відтак є спільним майном подружжя, просила суд вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації у розмірі Ѕ частки вартості даного майна. Разом з цим, доводи ОСОБА_2 на те, що автомобіль було придбано в 2006 році за 8750 доларів США, а причеп за 780 доларів США не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Окрім цього, при поділі майна береться до уваги його дійсна вартість на момент розгляду справи, а не на момент його придбання. Визначений ОСОБА_2 розмір грошової компенсації вартості Ѕ частки спірного автомобіля та причепа в сумі 126 034 грн. 25 коп. є необґрунтований.

Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, можна прийти до висновку, що право співвласника на виділ його частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна.

З висновку експерта № СЕ_19/102-22/2879-АВ від 23 березня 2022 року вбачається, що станом на час розгляду справи середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, становить 84 250 грн., а середня ринкова вартість автопричепа марки АМС, модель 500 Старконь, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2014 року випуску, становить 15 568 грн. 20 коп.

Отже дійсна вартість вищевказаного майна на час розгляду справи становить 99 818 грн. 20 коп., а відповідно Ѕ частка від даної суми складає 49 909 грн. 10 коп..

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за Ѕ частки спільно нажитого майна підлягає частковому задоволенню в сумі 49 909 грн. 10 коп.

У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовлено повністю, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, залишаються за первісним позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1261 грн., що підтверджується квитанцією №11 від 08 грудня 2021 року та понесла витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн., що підтверджується договором пр. надання правової допомоги №50 від 21 вересня 2021 року та квитанцією №50 від 21 вересня 2021 року.

Тому в порядку ст.141 ЦПК України - ці витрати підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 499,35 грн. витрати по оплаті судового збору, 1980 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 49 909 грн. 10 коп., в порядку розподілу спільного майна подружжя, шляхом сплати грошової компенсації Ѕ частки спільного майна у виді автомобіля марки ВАЗ, модель 21121, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, сірого кольору та автопричепа марки АМС, модель 500 СТАРКОНЬ, д.з.н. НОМЕР_3 , 2014 року випуску, синього кольору.

В іншій частині зустрічних позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у загальній сумі 2479 грн. 35 коп., які складаються з витрат по оплаті судового збору 499 грн. 35 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1980 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_5 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 28 червня 2022 року.

Суддя Швець Р.В