ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м.Суми

Справа №591/4866/21

Номер провадження 22-ц/816/523/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Друченко Тетяни Василівни

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Северинової А.С., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 10 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Друченко Тетяна Василівназвернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

Позов мотивує тим, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Ще одним співвласником квартири є ОСОБА_4 . Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 18 вересня 2017 року у справі № 591/3785/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвав.

Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, проте з 2015 року фактично там не проживає, а постійно проживає по АДРЕСА_3 з 2015 року.

Оскільки відповідач у вказаній квартирі не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим порушуються права позивачів.

Посилаючись на вказані обставини, просять позов задовольнити.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 30 грудня 2021 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Друченко Т.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідач фактично зловживає своїм правом володіння, користування і розпорядження житлом, порушує права інших співвласників, зокрема ОСОБА_1 , яка фактично проживає одна і зареєстрована у спірній квартирі, не може оформити субсидію по оплаті комунальних послуг, є пенсіонеркою за віком, не може самостійно утримувати це житло. А відповідач, будучи власником житла, навпаки, не несе ніяких витрат на утримання цього житла, хоча зобов`язаний це робити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Друченко Т.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є спільним майном сторін по справі, тому відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою в силу вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України, оскільки відповідач не втратив право власності на вказану квартиру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 березня 1996 року виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідачу ОСОБА_4 (а. с. 16, 17, 20).

Згідно з довідкою управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради від 16 липня 2021 року відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15 січня 1991 року по теперішній час (а. с. 37).

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 18 вересня 2017 року у справі № 591/3785/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвав (а. с. 21).

За повідомленням Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області від 24 червня 2021 року за № 852 ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_3 з 2015 року (а. с. 26).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач ОСОБА_4 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований з 15 січня 1991 року. А тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки право користування квартирою є похідним від права власності, відтак та обставина, що відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі, не впливає на обсяг його права користування квартирою.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ту обставину, що вона не може отримати субсидію на житлово-комунальні послуги, оскільки у квартирі зареєстрований відповідач, в силу статей 319, 321 ЦК України, також не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Друченко Тетяни Василівни залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2022 року.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко