Провадження № 22-ц/802/37/22 Категорія: 68 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що в період з 20 травня 2006 року по 06 червня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_7 . У шлюбі в них народилася дитина - син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначала, що за час шлюбу за спільні кошти вони придбали земельну ділянку площею 0,1723 га в с. Боратин Луцького району Волинської області р-ну з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Оскільки зазначена земельна ділянка набута нею з відповідачем за час перебування у шлюбі, тому належить їм на праві спільної сумісної власності і її частка у спільному майні становить 1/2.

Позивач також вказувала, що на придбаній земельній ділянці ними було розпочато будівництво житлового будинку, який на даний час є об`єктом незавершеного будівництва та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В експлуатацію недобудований будинок не зданий, право власності на нього не зареєстроване. Вона зверталася до відповідача у добровільному порядку поділити спільне майно із виділенням їй 1/2 частини вказаного майна, однак він відмовився.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року до участі у справі у якості правонаступників відповідача ОСОБА_7 залучено ОСОБА_3 , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати земельну ділянку площею 0,1723 га, кадастровий номер :01:001:3912, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та об`єкт незавершеного будівництва - садибний (індивідуальний) житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя у рівних частинах: її у розмірі 1/2 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано земельну ділянку площею 0,1723 га, кадастровий номер :01:001:3912, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, про що виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №383180 від 02 березня 2012 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06356, та об`єкт незавершеного будівництва - садибний (індивідуальний) житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя у рівних частинах: ОСОБА_1 у розмірі 1/2 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення від 28 липня 2021 року у цій справі залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що в матеріалах справи відсутня інформація про реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва. ОСОБА_7 не подавав документи на державну реєстрацію об`єкта незавершеного будівництва та ніхто із спадкоємців не проводив його реєстрацію. Отже, суд неправомірно визнав частки у власності незавершеного будівництва, який не зданий в експлуатацію та який не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі речових прав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідачі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, щодо відповідача ОСОБА_3 , яка дії в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , судова повістка повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про що свідчать відстеження Укрпошти та за відсутності повідомлень суду іншої адреси відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про час та дату судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи від них не надійшло, а тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності таких учасників справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20 травня 2006 року позивач ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2017 року було розірвано (а.с.12, 13, том 1). У шлюбі в них народилася дитина - син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.190, том 1).

За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 29 вересня 2008 року ВКТ № 817846, реєстраційний №9269 вони придбали земельну ділянку площею 0,1723 га, кадастровий номер :01:001:3912, яка була оформлена на ОСОБА_7 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 354228 від 30 квітня 2009 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 73 (а.с.8, том 1).

У подальшому рішенням Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 07 жовтня 2011 року № 7/25 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни цільового призначення громадянину ОСОБА_7 та змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 0,1723 га - з цільового призначення: для ведення особистого селянського господарства (Форма № 6-зем.: графа 3. Сільськогосподарські землі, всього графа 4. Сільськогосподарські угіддя, разом графа 5. Рілля) на цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Боратин.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_7 02 березня 2012 року оформив державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №383180, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 06356 від 27 лютого 2012 року.

Судом також встановлено, що на згаданій земельній ділянці на підставі будівельного паспорту від 22 липня 2013 року ВЛ № 14 ОСОБА_7 було розпочато будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час житловий будинок в експлуатацію не зданий, право власності на нього не зареєстровано.

Згідно висновку експерта судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 8107-8108 від 09 серпня 2019 року, ступінь (процент) готовності до експлуатації об`єкта незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 95%, виділ об`єкту незавершеного будівництва можливий, залишкова вартість, яка на даний час є ринковою вартістю, об`єкта дослідження становить 1 667 852 грн 25 коп. (а.с.175-181, том 1).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що земельна ділянка площею 0,1723 га, кадастровий номер :01:001:3912, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та об`єкт незавершеного будівництва - садибний (індивідуальний) житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , набуті нею та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за час перебування у шлюбі, а тому відповідно до ст. 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки у цьому майні є рівними.

Згідно з ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення містить ст. 368 ЦК України.

Частиною 1 ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відсутність судового рішення про визнання набутого за час шлюбу майна особистою приватною власністю одного із подружжя або інших достатніх доказів на підтвердження того, що таке майно придбане за особисті кошти одного із подружжя, дає підстави вважати, таке майно належить обом з подружжя на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Встановивши, що зазначені земельна ділянка та незавершене будівництво - садибний (індивідуальний) житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуті позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за час перебування у шлюбі, а також відсутність між співвласниками домовленості щодо рівності часток та обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя, суд першої інстанції у відповідності до ст. 70 СК України дійшов обґрунтованого висновку, що кожному з них зазначене нерухоме майно належить у рівних частках по 1/2 частині кожному.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення про задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що здійснюючи поділ об`єкту незавершеного будівництва - садибного (індивідуального) житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частинах, судом не було враховано тієї обставини, що в матеріалах справи відсутня інформація про реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються. Як слідує з матеріалів справи, судом вирішувалися позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, водночас позовна вимога про поділ спірного нерухомого майна не вирішувалася, оскільки ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року провадження у справі в частині вирішення зазначеної вимоги було закрито.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: