ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4581/22 Справа № 204/2319/21 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 16 квітня 2013 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами Банку", які згідно заяви отримані відповідачем у письмовому вигляді, складає між ним і банком договір, про що свідчить його пидпис у заяві.

Вказувало, що відповідно до п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку із чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 50 000 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 16 березня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 квітня 2013 року у розмірі 56 482,23 грн., з яких 48 621,69 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7 860,54 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути на власну користь.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, без надання об`єктивного дослідження обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги. Провадження у справі зупинити до розгляду касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» по справі №204/7050/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про порушення прав споживачів та повернення грошових коштів.

Колегія суддів зауважує, що сама по собі вимога апелянта про зупинення провадження по справі задоволенню не підлягає, зважаючи на те, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі №204/7050/20, провадження №61-3373ск22, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (ЄДРСР: 10411319

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу, що з виписки по рахунку відповідача вбачається, що всі транзакції після 28 травня 2020 року були вчинені через систему Приват24, при цьому, з метою входу у систему, користувачем підлягає введенню ім`я користувача та пароль від системи Приват24, відомий лише ОСОБА_1 . Для підтвердження платежу клієнт вводить ключ доступу та лише після цього отримує платіжне доручення та здійснює переказ коштів. Вказує, що особа, яка бажає зареєструватися в Приват24, повинна обов`язково ввести не лише свій номер телефону, але й останні 4 цифри картки та для завершення реєстрації смс-повідомлення з паролем, який надійде на телефон та пін-код картки. При цьому, змінити пароль можливо лише після входу до додатку, доступ до якого можливо отримати лише після вводу логіну та паролю відомого користувачу. Тобто, недостатньо мати лише фінансовий телефон клієнта, потрібно ще обов`язково знати пароль входу до Приват24, щоб його змінити - пін-код картки. Отже, вчинення будь-яких фінансових операцій у системі Приват24 було б неможливим у разі якби ОСОБА_1 не розголосив особисті та контрольні дані, а саме постійний пароль входу до Приват24 та пін-код картки, відповідальність за збереження якої несе тільки він, що у свою чергу не звільняє відповідача від відповідальності за здійснення оспорюваних платіжних операцій. Вказує, що спірні операції були проведені 28 травня 2020 року, при розгляді справи №204/7050/20 було встановлено, що відповідач в цей день не звертався до банку з метою повідомлення про вчинення несанкціонованих операцій та блокування карток з постановкою у СТОП-лист платіжної системи, а також для блокування/зміни фінансового номеру телефону. Натомість після звернення клієнта з заявою від 03 червня 2020 року про проведення внутрішньої перевірки» службою безпеки банку було проведено службову перевірку, в ході якої було встановлено, що 28 травня 2020 року на гарячу лінію 3700 зателефонувала дочка із повідомленням про крадіжку мобільного телефону ОСОБА_1 . Отже, сам відповідач до банку не звертався, фінансовий номер мобільного телефону не змінив, що призвело до можливості здійснення несанкціонованих операцій по його рахункам. Зазначає, що винні особи так і не встановлені. Наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно відповідача до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

ОСОБА_1 надано відповідь на відзив банку, відповідно до якого зазначав, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з огляду на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2021 року було частково задоволено його позов до АТ КБ «ПриватБанк» про порушення прав споживачів та повернення грошових коштів, визнано неправомірними дії банку в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжними картками НОМЕР_10 та № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , виданих на ім`я ОСОБА_1 та визнано нечинними транзакції щодо переказу коштів після 28 травня 2020 року та зобов`язав банк повернути йому грошові кошти. Вказане рішення постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року було залишено без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 56 482,23 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 квітня 2013 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву.

Відповідно до заяви, позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.12).

Відповідно до талону -повідомлення Єдиного обліку №12281 вбачається, що 28 травня 2020 року з автомобіля Ніссан Тііда, реєстраційний номер НОМЕР_3 , невідомими особами було вчинено крадіжку належних ОСОБА_1 речей, а саме барсетки чорного кольору з мобільним телефоном SAMSUNG чорного кольору із сім-картками НОМЕР_4 та грошовими коштами на суму 5 000 грн., документами на авто, посвідченням водія, паспортом, ІНН, пенсійною карткою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.67).

За вказаним повідомленням 28 травня 2020 року Чечелівським відділом поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.185 КК України, а саме за фактом таємного викрадення барсетки з особистими документами, картами ПриватБанку на ім`я ОСОБА_1 та грошовими коштами заявника (а.с.68).

03 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чечелівського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області з заявою про злочин, про встановлення працівників АТ КБ «ПриватБанк», які своїми діями або бездіяльністю сприяли заволодінню грошовими коштами, які знаходились на належних ОСОБА_1 картках та притягнення їх до відповідальності (а.с.69).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії АТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжними картками № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , виданими на ім`я ОСОБА_1 неправомірними. Визнано транзакцію щодо переказу 28 травня 2020 року грошових коштів в сумі 9 700 грн з картки № НОМЕР_5 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , нечинною. Визнано транзакцію щодо переказу 28 травня 2020 року грошових коштів в сумі 9 312, 56 грн з картки № НОМЕР_6 , виданої на ім`я ОСОБА_1 не чинною. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 19 012,56 грн. шляхом відновлення їх на картковому рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 . Визнано дії АТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні кредитною карткою № НОМЕР_7 , виданою на ім`я ОСОБА_1 , неправомірними. Визнано транзакцію щодо переказу 28 травня 2020 року грошових коштів в сумі 49 914,80 грн з кредитної картки № НОМЕР_7 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , нечинною. Визнано дії АТ КБ «ПриватБанк» в частині нарахування заборгованості, відсотків, пені та штрафних санкцій за користування грошовими коштами за кредитною карткою № НОМЕР_7 за період часу з 13.47 год. до 14.07 год. 28 травня 2020 року, неправомірними. Визнано транзакцію щодо переказу 21 грудня 2020 року в рахунок погашення боргу за кредитною карткою № НОМЕР_7 в сумі 3 582 грн, нечинною. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 582 грн шляхом відновлення їх на картковому рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 (ЄДРСР: НОМЕР_8 ).

Вищевказаним рішенням встановлено, що 03 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про проведення внутрішньої перевірки, встановлення причетних та притягнення причетних до відповідальності.

Крім того, встановлено, що відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 06 липня 2020 року за №20.1.0.0.0/7-200610/3075, ОСОБА_1 повідомлено про неможливість повернення коштів. Зазначено, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією ОСОБА_1 . При даній процедурі клієнт вводить тільки йому відомий ключ доступу, після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо біло здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру телефону та особистої інформації. Банк не несе відповідальності за збереження коштів клієнта у разі розголошення ним відомостей про логін і пароль.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2021 року залишено без змін (а.с.159-164).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі №204/7050/20, провадження №61-3373ск22, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (ЄДРСР: 104113197).

Банк у своєму позові зазначав, що у відповідача, станом на 16 березня 2021 року, виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 квітня 2013 року у розмірі 56 482,23 грн., з яких 48 621,69 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7 860,54 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, було відкрито кримінальне провадження, у межах якого встановлювалася особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_1 для настання цивільно-правової відповідальності, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення коштів, які відповідач фактично не отримував та не використовував.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2023цс16.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 16 квітня 2013 року було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, судом першої інстанції було встановлено і факт користування відповідачем кредитними коштами банку, що підтверджується випискою по картковим рахункам відповідача.

Під час розгляду справи по суті судом першої інстанції було також встановлено факт викрадення у відповідача 28 травня 2020 року невстановленими особами його мобільного телефону із сім-карткою з номером НОМЕР_9 та банківських карток АТ КБ "ПриватБанк".

Звертаючись до суду із дійсною апеляційною скаргою, банком зазначалося, що хоча відповідач і стверджує про викрадення вищевказаних речей, в той же час використання банківського додатку та здійснення з його допомогою платіжних операцій не було б можливе у разі якби останнім не було розголошено конфіденційних відомостей по пін-коду картки та паролю та логіну від додатку, що у свою чергу свідчить про відсутність останнього про звільнення останнього від відповідальності за здійснення спірних операцій.

Колегія суддів вважає вказані доводи апеляційної скарги безпідставними, зважаючи на те, що з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач був клієнтом банку та користувався послугами останнього, зокрема в частині отримання грошових коштів у кредит, про що свідчить анкета-заява від 16 квітня 2013 року, підписана відповідачем, в якій окрім іншого зазначено номер телефону останнього НОМЕР_9 , який є фінансовим номером клієнта та є основним зв`язком між банком та клієнтом, тобто таким, що використовується задля отримання доступу до мобільного додатку банку, відправлення підтверджень про здійснення транзакцій, зміни паролю від додатку чи пін-коду картки, зв`язку із банком у разі виникнення надзвичайних чи шахрайських ситуацій. Вказаний номер, по своїй суті, підтверджує особу клієнта банку.

Факт використання коштів доводить виписка по рахунку відповідача, з якої вбачається, що останній використовував кошти банку, здійснював перекази, здійснював покупки, погашав заборгованість, в той же час заборгованість його станом на 16 грудня 2019 року була повністю погашена, з того часу карткою не користувався, банківські кошти не знімав.

В той же час встановлено численними доказами, наявними в матеріалах справи, 28 травня 2020 року, особисті речі відповідача були викрадені, зокрема мобільний телефон із сім-карткою з номером НОМЕР_9 , яка є фінансовим банківським номером клієнта та банківських карток.

Та 28 травня 2020 року згідно виписки вбачаються вчинення платіжних операцій спрямованих на виведення коштів з рахунку відповідача, а саме грошові перекази із використанням мобільного додатку Приват24.

Колегія суддів зауважує, що з моменту коли відповідачу стало відомо про викрадення належного йому майна, останній здійснив всі залежні від нього дії з метою уникнення здійснення невстановленими особами шахрайських дій з використанням його персональних та банківських даних, зокрема 28 травня 2020 року, тобто невідкладно звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також безпосередньо до банку з метою повідомлення про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення та необхідність блокування його банківського рахунку з метою унеможливлення здійснення шахрайських дій з його аккаунтом.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення №705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження №61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).

Колегія суддів зауважує, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2021 року та постановою Дніпровського апеляційглшл суду від 26 січня 2022 року, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, вже надавалася оцінка вказаним обставинам по справі. Визнано дії АТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжними картками № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , виданими на ім`я ОСОБА_1 , неправомірними. Визнано транзакції щодо переказів 28 травня 2020 року грошових коштів в сумі нечинними та зобов`язано повернути кошти.

Колегія суддів зауважує, що вказані рішення судів є преюдиційними, в силу частини 4 статті 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, вказаними рішення судів встановлено, що АТ КБ "ПриватБанк" не заперечує факт того, що їх було повідомлено за телефоном 3700 про наявність підстав для блокування карток позивача саме 28 травня 2020 року, тобто саме у день викрадення карток та мобільного телефону ОСОБА_2 , що підтверджує фактор негайності, та той факт, що банк повідомив не позивач, а його донька, не дає підстав для висновку стосовно того, що позивач не вчиняв дій направлених на повідомлення банку про наявність підстав для блокування його карток. Позивач одразу після викрадення звернувся до правоохоронних органів та знайшов спосіб повідомити банк. Встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню и поширенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та доводи апеляційної скарги даних фактів не спростовують. Під час розгляду справи не було достовірно встановлено обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню фінансового телефону, паролів доступу до системи Приват24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які безспірно доводять, що відповідач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, враховуючи недоведеність вини ОСОБА_1 , як підстави цивільно-правової відповідальності. В той же час, враховуючи, що з наявних в матеріалах справи доказах, зокрема з виписки по картковим рахункам відповідача вбачається, що хоча відповідач і користувався кредитними коштами банку, в той же час станом на 16 грудня 2019 року, тобто до заволодіння його банківськими даними та картками, заборгованості за кредитом не мав. Того ж дня, здійснив всі залежні від нього дії з метою уникнення шахрайського заволодіння грошовими коштами, а саме попросив дочку, зважаючи на те, що телефон останнього було викрадено, звернутися на гарячу лінію банку із відповідним повідомлення, а також до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, що у свою чергу свідчить про те, що відповідачем здійснювалися всі залежні від нього дії з метою встановлення обставин правопорушення та унеможливлення невстановленими особами подальшого користування картковим рахунком відповідача. Крім того, вказані обставини вже були встановлені за рішенням судів та додаткового доказуванню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.