ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3434/20 Номер провадження 22-ц/814/262/22Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2021 року у складі судді Кривич Ж. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що 23 вересня 2019 року їй почали телефонувати невідомі особи та вимагали повернути отримані в ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» кредитні кошти, які вона не отримувала.

Оскільки дзвінки з вимогами та погрозами не припинялися, вона звернулася до поліції та її звернення було зареєстровано за № 26283 від 23.09.2019 . В подальшому 30.09.2019 вона отримала лист від Кременчуцького відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області, в якому зазначено, що звернення не містить ознак кримінального правопорушення.

08 листопада 2019 року поштою вона отримала боргове повідомлення від ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про невиконання умов кредитного договору № 2 від 20.09.2019 та про наявність заборгованості станом на 04.11.2019 в розмірі 2 555 грн.

09 листопада 2019 року вона повторно звернулась із заявою № 30545 до Кременчуцького відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області про шахрайські дії ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс».

В подальшому вона постійно отримувала від ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» вимоги про сплату судового збору від 18.11.2019 на суму 3 045 грн, від 09.12.2019 на суму 2 968 грн, від 13.04.2020 на суму 2 730 грн.

Вважаючи це за помилку, вона 11.11.2019 звернулася листом до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», в якому повідомила, що не має ніякого стосунку до даної компанії і її послугами не користувалася, грошові кошти не отримувала та прохала надати копії документів, на підставі яких з неї вимагається повернення боргу, у відповідь на який вона отримала копію договору № 2 від 20.09.2019 про отримання нею кредиту в розмірі 1 400 грн.

У зв`язку з вказаним та бездіяльністю правоохоронних органів, вона звернулася за правовою допомогою до адвоката Коваль С. М., на адвокатський запит якого 23.05.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» надало відповідь, що 20.09.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2 від 20.09.2019 на суму 1 400 грн строком на 30 календарних днів, під 1,50% на залишок суми кредиту, кредитний договір укладено в електронному вигляді на сайті https://cashberry.com.ua, грошові зобов`язання за договором не виконані, наявна заборгованість.

Також у відповіді вказано, що грошові кошти по договору № 2 від 20.09.2019 року у сумі 1 400 грн були перераховані позивачу ОСОБА_1 на карту НОМЕР_1 (банк емітент АТ «ПриватБанк»), яка їй не належить.

Посилаючись на те, що вказаний договір вона не підписувала та грошові кошти не одержувала, просила суд визнати недійсним кредитний договір № 2 від 20.09.2019 та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, яка спричинена безпідставними вимогами відповідача про сплату неіснуючого боргу, погрозами накладення арешту на її майно, блокування банківських карток, обмеження у праві виїзду за кордон.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір №2 від 20.09.2019, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та від імені ОСОБА_1 по кредиту у розмірі 1 400 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 3 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 4 000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що доказів перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 , тобто надання їй кредиту не має.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в задоволеній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а в іншій частині залишити рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оспорюваний договір укладений в електронній формі з проставлянням ОСОБА_1 електронного підпису, що свідчить про ознайомлення нею з Правилами, примірним договором та подання заявником дозволу (згоди) на обробку своїх персональних даних, які зазначені в заявці на отримання кредиту.

Зазначає, що позивач не надала жодних належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме в чому полягає спричинена моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вона спричинена і чим підтверджується наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями винної особи, в чому саме полягає вина відповідача у спричиненні даного виду шкоди, а також чим обґрунтовується заявлений розмір моральної шкоди.

Вважає, що ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновків про скасування оскаржуваного судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що відповідно до спірного договору № 2 від 20.09.2019, кредитор - ТОВ «Інвест Фінанс» надало позичальнику - ОСОБА_1 кредит на суму 1 400 грн на умовах його строковості, зворотності та платності в межах встановленого кредитного ліміту, строком на 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом за процентною ставкою 1,50% за день або 547,5% річних.

Договір було укладено в електронній формі шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції укласти електронний договір (оферти) в електронній формі із внесенням персональних даних позичальника ОСОБА_1 в особистому кабінеті на сайті кредитора https://cashberry.com.ua, доступ до якого здійснюється за допомогою унікальної пари логіну особистого кабінету та пароля особистого кабінету, із проставленням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Грошові кошти по договору № 2 від 20.09.2019 в сумі 1 400 грн були перераховані на карту НОМЕР_1 (банк емітент АТ «ПриватБанк»), яка вказана позичальником при реєстрації на сайті Товариства.

Відповідно до листа Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області № 10349/11/107/0319 від 30.09.2019 ОСОБА_1 зверталася із заявою до Кременчуцького відділу поліції по факту надходження дзвінка щодо підтвердження оформлення кредиту, що мало місце 20.09.2019. В ході розгляду встановлено, що її звернення не містить ознак кримінального правопорушення.

Згідно довідки № 428980F8L768QAR2 від 05.05.2020 АТ КБ «Приватбанк» позивач має карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), на яку отримує заробітну плату. Картка № 516936……4916 не відкривалась на клієнта ОСОБА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що доказів перерахування кредитний коштів ОСОБА_1 , тобто надання їй кредиту не має, відповідно кредитний договір є недійсним, як такий, що не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята статті 203 ЦК України), а неправомірною поведінкою відповідача, яка полягала в тому, що грошові кошти були перераховані на кредитну картку особи, відмінної від тієї, яка зазначена у заяві від 20.09.2020 на отримання кредиту, позивачці спричинено моральну шкоду.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, при оформленні прийняття пропозиції укласти електронний договір, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення, ідентифікація якої здійснюється шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За своєю юридичною природою кредитний договір є консенсуальним, оскільки на відміну від договору позики він є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (частина перша статті 638 ЦК України). Такі правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18), від 17 червня 2020 року в справі № 607/11412/16-ц (провадження № 61-43534св18).

По справі встановлено, що оспорюваний кредитний договір містить електронні підписи сторін, що свідчить про досягнення ними згоди щодо усіх істотних умов договору і такий договір є укладеним у належній формі, що відповідає волевиявленню сторін.

До договорів, які мають дефект змісту правочину, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (частина п`ята статті 203 ЦК України), відносяться фіктивні та удавані правочини.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (частина перша статті 234 ЦК України).

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (частина перша статті 235 ЦК України).

Як роз`яснено у пунктах 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки доказів на підтвердження недійсності оспорюваного кредитного договору та неправомірності дій відповідача позивачкою не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 апеляційним судом не вбачається.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, на вказане належної уваги не звернув та за відсутності до того правових та фактичних підстав визнав кредитний договір недійсним, мотивуючи своє рішення лише відсутністю доказів отримання позивачкою кредитних коштів, що саме по собі не свідчить про недійсність правочину.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна