ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 612/134/21

провадження № 22-ц/818/313/22

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі: Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року, постановлене у складі судді Масло С.П.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею права на земельну частку (пай), розташовану на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, у порядку спадкування за законом першої черги, після смерті її батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що після смерті її батька - ОСОБА_2 , їй стало відомо, що за життя йому належала земельна ділянка (пай), яка надавалась членам КСП імені Б. Хмельницького і яка розташована на території Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Вказує, що оскільки її батьку, як члену КСП імені Б.Хмельницького належала земельна ділянка (пай), то вона має всі підстави для її успадкування за законом у порядку першої черги права на спадкування. Зазначає, що у 1951 році її батько - ОСОБА_2 став членом КСП імені Б.Хмельницького Близнюківського району Харківської області та працював там на посадах бригадира, комбайнера, тракториста до 1982 року. Згідно Акту від 02 лютого 1983 року складеного інспектором Близнюківського Райсовбеса Сальковою В.К. була проведена зустрічна перевірка правильності факту роботи і заробітка ОСОБА_2 в КСП імені Б.Хмельницького з 01 січня 1951 року по 01 січня 1982 року, якою встановлено, що за наявними даними книги обліку праці та особистих рахунків колгоспників КСП імені Б.Хмельницького за 1951-1982 роки встановлено, що ОСОБА_2 дійсно працював у колгоспі імені Б. Хмельницького на визначених у акті посадах. Довідкою від 08 серпня 1982 року №446 виданою виконкомом Лукашівської сільської ради народних депутатів Близнюківського району Харківської області встановлено, що її батько - ОСОБА_2 дійсно проживає у АДРЕСА_1 і входить до складу господарства колгоспного двору, який має 0,32 га присадибної ділянки землі, яка наділена йому, як члену колгоспу імені Б.Хмельницького. У 1996 році відбулося розпаювання земель і у травні місяці членам КСП і.мені Б.Хмельницького були видані державні акти на землю. Оскільки її батько теж був членом КСП імені Б.Хмельницького йому була виділена земельна ділянка (пай) і майно. Однак, своєчасно її батькові сповіщено про це не було і у 1997 році він помер. Жодних рішень щодо виключення її батька з членів колгоспу ім. Б.Хмельницького не приймалося, і відповідно відсутні записи щодо припинення його членства в колгоспі, що також вказує і на те, що батько залишався членом колгоспу. У березні 1998 році КСП імені Б. Хмельницького було розділено на два підприємства: КСП імені Б.Хмельницького та КСП «Світанок». У серпні 1999 року КСП імені Б. Хмельницького ліквідовано, що підтверджено Архівною довідкою від 08 вересня 2005 року №570, виданої архівним відділом Близнюківської райдержадміністрації. На лист від 19 грудня 2019 року СГ «Світанок» листом від 28 грудня 2019 року №34 підтвердило, що дійсно її батько - ОСОБА_2 був членом КСП імені Б.Хмельницького, однак яким чином він розпорядився своїм земельним та майновим паєм невідомо. Вона звернулася до Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, що у листі від 19 жовтня 2020 року №381/02-20 повідомила, що книга реєстрації сертифікатів на земельну ділянку (пай) КСП ім. Б.Хмельницького була передана у відділ у Близнюківскому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. На запит від 16 березня 2020 року №20 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області у листі від 14 квітня 2020 року №179/103-20 повідомила, що в державному акті на право колективної власності на землю колишнього КСП імені Б.Хмельницького Близнюківського району Харківської області та в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) колишнього КСП імені Б.Хмельницького по Лукашівській сільській раді прізвище ОСОБА_2 відсутнє. Отже сертифікат її батькові не видавався, земельна ділянка у відповідному розмірі не виділялася, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості реалізувати своє право власності на земельну частку (пай), у зв`язку з чим вона не може на сьогоднішній день реалізувати своє право на визначену земельну ділянку (пай) у порядку спадкування після смерті її батька. Таким чином вважає, що її батько - ОСОБА_2 законно набув право власності на земельну частку (пай), як член КСП імені Б. Хмельницького і не припинив своє членство в ньому, то вона має повне право на отримання земельної ділянки (паю) в натурі у порядку спадкування за законом.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що оскільки на час відкриття спадщини батько постійно проживав з нею і цей факт встановлений судом, тому вона є такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька. Наголошує, що той факт, що вона не отримала відмови від нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не є безумовною підставою для відмови судом у задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування після смерті батька. Посилається на витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі, яким підтверджено відкриття Третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою спадкової справи спадкодавця ОСОБА_2 за номером спадкової справи у нотаріуса № 287/2021, який надано до суду апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Харківській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що позовні вимоги є передчасними.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому не можна вважати, що спадкові права позивача порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 12.03.1971, ОСОБА_3 було присвоєно прізвище ОСОБА_4 .

Як вбачається з копії довідки виконавчого комітету Лукашівської сільської ради народних депутатів Близнюківського району Харківської області від 08.12.1982 №446, ОСОБА_2 мешкав в селі Водяне Близнюківського району Харківської області та входив до складу господарства колгоспного двору, який мав 0,32 га присадибного участку землі, яка наділена йому, як члену КСП ім. Б. Хмельницького.

Відповідно до довідки Колгоспу ім. Б. Хмельницького Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 22.12.1982 та Акту від 02.02.1983, ОСОБА_2 дійсно працював в колгоспі ім. Б. Хмельницького з 1951 по 1982 рік на посадах: бригадира, комбайнера, тракториста.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Як вбачається з архівної довідки від 08 вересня 2005 року №570, з 14 жовтня 1992 року колгосп імені Б. Хмельницького перейменовано в КСП ім. Богдана Хмельницького Близнюківського району Харківської області на підставі Статуту. На підставі рішення загальних зборів членів КСП від 03 березня 1998 року протокол №3, КСП ім. Б. Хмельницького розділено на два підприємства: КСП ім. Б. Хмельницького та КСП «Світанок». На підставі рішення загальних зборів від 14.08.1999 протокол №3, КСП ім. Б. Хмельницького ліквідовано і на його базі створено КСП «Маяк», яке було реформовано і на його базі створено 13.02.2000 року СВК «Маяк».

Відповідно до листа Лукашівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 19 жовтня 2020 року №381/02-20, книга реєстрації сертифікатів на земельну ділянку (пай) КСП ім. Б. Хмельницького була передана у відділ у Близнюківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Відповідно до листа СГ «Світанок» №34, ОСОБА_2 до новоствореного КСП «Світанок» не входить.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.04.2020 №179/103-20, в державному акті на право колективної власності на землю колишнього КСП ім. Б. Хмельницького Близнюківського району Харківської області ХР-03-00-000406 та в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Б. Хмельницького по Лукашівській сільській раді прізвище гр. ОСОБА_2 відсутнє.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7).

Згідно ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 527 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до положень ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК УРСР).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців (ст.549 ЦК УРСР).

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 на час смерті проживав разом зі своєю дочко ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою КП «ЖРЄП» від 11 серпня 2005 року.

Отже, ОСОБА_1 є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 .

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу своїх позовних вимог, посилається на те, що її батьку на час смерті, як члену КСП імені Б.Хмельницького, належала земельна ділянка (пай), тому вона має всі підстави для її успадкування за законом у порядку першої черги права на спадкування.

Разом з тим, відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Аналогічний порядок визначений в ст. 1296 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову..

Згідно роз`яснень, які містять в п.23 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування передує звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та лише у випадку відмови останнього в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Між тим, як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем, остання не зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , оскільки вважала шо у батька відсутнє будь-яке майно, та відповідно не отримувала відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи викладені обставини, звернення до суду із даним позов є передчасним, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є законним та обгрунтованим.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 надала Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі спадкової справи щодо спадкодавця ОСОБА_2 .

Між тим, така спадкова справа була зареєстрована вже після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Фактично, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновком суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2022 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна