КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 296/5375/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2999/2022Головуючий у суді першої інстанції - Кравчук Ю.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Гуль В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором від 16.08.2013 року у розмірі 74 020 грн. 38 коп. станом на 07.06.2020 року, а також судові витрати у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 16.08.2013 року ОСОБА_1 підписав з банком Анкету-заяву з метою отримання кредитних коштів та кредитної картки.

При цьому, підписуючи вказану Анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» й «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір.

Разом з тим, вказує, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконував та станом на 07.06.2020 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 74 020 грн. 38 коп., з яких: 23 968 грн. 49 коп. - тіло кредиту; 47 901 грн. 89 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом; 2150 грн. 00 коп. коп. - нарахована пеня.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 968 грн. 49 коп. та судовий збір у розмірі 680 грн. 65 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 73-79).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог.

Так, вобґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на помилковість висновку суду щодо часткового задоволення позову в частині стягнення тіла кредиту, адже відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків сума внесених коштів на погашення кредиту майже вдвічі перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, стягнутої на користь банку оскаржуваним рішення.

При цьому, зауважує про неврахування судом першої інстанції того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності у відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 23 968 грн. 49 коп. (а.с. 82-84).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву(а.с. 92, 93).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (а.с. 94).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за фактичною отриманою сумою кредитних коштів. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.08.2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 16.08.2013 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконував у повному обсязі та станом на 07.06.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 74 020 грн. 38 коп., з яких: 23 968 грн. 49 коп. - тіло кредиту; 47 901 грн. 89 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом; 2150 грн. 00 коп. коп. - нарахована пеня.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в у ПАТ "Акцент-Банк", розрахунок заборгованості, виписку по банківському рахунку, роздруковане фото відповідача за карткою банку, довідку про видачу карток та довідку по лімітах.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в у ПАТ "Акцент-Банк" не містять підпису відповідача.

Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останнього, не містить жодних даних про умови кредитування.

У свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, щодо права позивача на повернення сум фактично отриманих коштів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до наданих АТ «Акцент-Банк» розрахунків заборгованості різниця між сумою заборгованості по тілу кредиту та сумою, списаною з рахунків відповідача в рахунок погашення заборгованості по процентам, перевищує заявлений позивачем розмір заборгованості по тілу кредиту.

Тобто, сума зарахованих банком коштів в рахунок погашення заборгованості за процентам та пенею, яка, в силу вищевстановлених обставин справи, має бути врахована при визначення суми заборгованості за кредитом, є більшою, аніж сума заявлених позивачем позовних вимог у вказаній частині.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що за відсутності погодження між сторонами розміру процентів банк не мав права ані нараховувати їх за визначеними ним ставками, ані зараховувати грошові кошти відповідача в рахунок їх погашення, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту є помилковим та таким, що спростовується матеріалами справи в їх сукупності.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у цій частині про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Водночас, у зв`язку з відмовою у задоволенні указаної вимоги відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору, а тому рішення в частині стягнення з позивача на користь банку судового збору також підлягає скасуванню.

Також, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення фактично отриманих кредитних коштів та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" судового збору - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовної вимоги Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення фактично отриманих кредитних коштів у розмірі 23 968 (двадцять три тисячі дев'ятсот шістдесят вісім) грн. 49 коп. - відмовити.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

В.В. Гуль