КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 755/7938/21 Головуючий у І-й інстанції - Яровенко Н.О.
апеляційне провадження № 22-ц/824/2542/2022 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

В обґрунтовані позову вказував, що він є власниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка на даний час зареєстрована у квартирі, але не проживає, будь-які речі відповідачки в помешканні відсутні, участі в утриманні квартири вона не бере, житлово-комунальні платежі не здійснює, а позивач змушений нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг.

Як зазначає позивач в своєму позові, ОСОБА_3 більше року проживає в Польщі та не має наміру повертатися в Україну. Подавати заяву на добровільне зняття з реєстрації відповідачка не має змоги через постійне навчання за межами України. Реєстрація відповідачки за адресою спірної квартири створює позивачу перешкоди у користування житловою площею. Крім того, позивач має на меті продати квартиру, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняте новее рішення про задоволення позову.

Відповідачка своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В поданій заяві представник позивача просив розглянути дану справу у відсутність представників позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстрована донька позивача - відповідачка ОСОБА_3 , доказом чого є відомості з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 05 лютого 2019 року (а.с.11-2,13).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною другою ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що відповідачка більше року не проживає за вказаною адресою, оскільки виїхала до Польщі та навчається там, й має намір там залишитися на постійне місце проживання.

На підтвердження вказаної обставини позивачем була надана довідка від 05 серпня 2019 року, видана Президентом столичного міста, в якій зазначено, що позивач ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_4 та їх доньки: ОСОБА_3 і ОСОБА_6 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 . Термін реєстрації з 14 травня 2019 року по 06 грудня 2020 року (а.с. 14, 15).

Враховуючи те, що з вказаної довідки вбачається, що дата вичерпання терміну реєстрації - 06 грудня 2020 року, відповідачка фактично може повернутися до України будь-якого дня та почати проживати за місцем своєї реєстрації.

Крім того, в своєму позові позивач зазначає, що відповідачка постійно навчається в Польщі та не має змоги добровільно знятися з реєстрації.

Таким чином, як видно зі справи, відповідачка тимчасово відсутня за місцем постійного проживання у зв`язку з навчанням, тому у відповідності зі ст.71 ЖК України за нею зберігається спірне жиле приміщення протягом всього часу навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З листа Державної прикордонної служби України, який надійшов на запит суду першої інстанції слідує, що відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим в період з 01 грудня 2019 року по 19 квітня 2021 року громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено (а.с. 48).

Будь-яких інших доказів щодо непроживання відповідачки без поважних причин у спірному жилому приміщенні позивачем суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем тієї обставини, що відповідачка не проживає у квартирі АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за його недоведеністю.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та морального права та не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка тимчасово зареєстрована в Польщі та не має наміру повертатись до України не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви й були предметом розгляду судом першої інстанції, суд правомірно визнав їх необґрунтованими, і вони не містять підстав для скасування законного рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий

Судді: