ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 702/472/21
Провадження № 22-ц/821/790/22
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року (постановлену в приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області під головуванням судді Жежер Ю.М.), якою частково задоволено заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

13 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Монастирищенського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

27 липня 2022 року ОСОБА_1 було подано до Монастирищенського районного суду Черкаської області заяву про забезпечення позову, у якій вона просила накласти арешт на автомобіль Toyota Camry 2002 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 .

Вилучити автомобіль Tovota Camrv 2002 року, реєстраційний помер НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, ключі від автомобіля та сервісну книжку па даний автомобіль, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та передати на відповідальне зберігання дочці сторін по справі ОСОБА_3 без заборони користування на час розгляду та вирішення справи.

В обґрунтування заявиОСОБА_1 посилалася на те, що під час розгляду справи про поділ майна подружжя відповідач ОСОБА_2 продав автомобіль Opel Vectra 1990 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 з метою уникнення поділу спільного майна подружжя.

Внаслідок продажу автомобіля, зазначає ОСОБА_1 , порушуються її майнові права та охоронювані законом інтереси, а також унеможливлюється захист її прав та розгляд даної цивільної справи за її позовом в частині визнання за нею права власності на Ѕ частку автомобіля Opel Vectra 1990 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 . ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач неодноразово заявляв їй про наміри продажу автомобілів з метою уникнення встановлення її права на них.

Враховуючи ті обставини, що автомобіль Toyota Camry 2002 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на час розгляду даного клопотання зареєстрований на відповідача,ОСОБА_1 вважає, що необхідно накласти арешт на даний автомобіль, так як відповідач відчужить його з метою уникнення виконання можливого рішення суду, тим більше, що за час розгляду даної справи ОСОБА_2 вже відчужив один автомобіль Opel Vectra 1990 року, реєстраційний помер НОМЕР_3 ., що доводить необхідність прийняття заходів забезпечення позову.

Крім того, ОСОБА_1 у своїй заяві зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення, оскільки відповідач одноособово користується автомобілем, який є спільною власністю подружжя, а також відповідач може відчужити вказане майно на користь третіх осіб без згоди позивача. Також існує об`єктивна можливість знищення автомобіля в процесі експлуатації та неналежного зберігання, його пошкодження та здійснення по відношенню до нього навмисних дій, а відповідач, може здійснити відчуження автомобіля у розібраному стані (по запчастинах), що взагалі зробить неможливим подальше його використання.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Накладено арешт на транспортний засіб Toyota Camry 2002 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 до набрання рішенням законної сили у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В задоволенні заяви в іншій частині - відмовлено.

Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що оскільки, між сторонами існує спір про поділ майна подружжя, згоди між сторонами не досягнуто, заявником доведені ризики порушення прав останньої як позивача по справі і відповідач ОСОБА_2 дійсно може розпорядитися на свій розсуд спірним майном, а тому є всі підстави вважати, що неприйняття заходів до забезпечення позову може утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, такий вид забезпечення позову як передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору, чинним законодавством не передбачено, а тому заява про забезпечення позову в цій частині до задоволення не підлягає, крім цього, такий вид забезпечення позову є, на думку суду, надмірним втручанням у реалізацію права власності (зокрема володіння та користування рухомим майном).

В апеляційній скарзі, поданій 10 травня 2022 року, ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року необґрунтованою,прийнятою без всебічного з`ясування істотних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо забезпечення позову; такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року змінити в частині способу забезпечення позову з арешту на заборону відчуження автомобілем Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 до вступу в законну силу рішення суду в даній справі.

В апеляційній скарзі, зокрема, зазначено, що судом першої інстанції при визначенні такого виду забезпечення позову, як арешт не було взято до уваги, що відповідач займається підприємницької діяльністю, пов`язаною з обслуговуванням та ремонтом автомобілів на всій територій України без визначеної адреси. Тобто, діяльність здійснюється шляхом виїзду, для чого потрібен автомобіль. Таким чином, ухвалюючи оскаржувану ухвалу суд фактично позбавляє ОСОБА_2 права на працю та отримання доходу.

На думку особи, що подала апеляційну скаргу, при обранні виду забезпечення позову треба було обрати заборону проведення відчуження автомобіля Toyota Camry.

07 червня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Євтушенка М.П. на апеляційну скаргу ОСОБА_2 надійшов відзив, в якій представник позивачки, посилаючись на те, що апеляційна скаргає безпідставною та необґрунтованою, просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 рокузалишити без змін.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пункту 1, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 (провадження №61-46301св18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до заявлених позовних вимог, між сторонами існує спір щодо автомобіля марки Toyota Camry, 2002 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки Opel Vectra, 1990року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Аналізуючи предмет позову, доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи, що між сторонами існує спір про поділ майна подружжя, згоди між сторонами не досягнуто, звернувши увагу на те, що 14 вересня 2021 року ОСОБА_2 без відома ОСОБА_1 та без її дозволу на це, здійснив відчуження спірного автомобіля Opel Vectra, 1990року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_3 . на користь ОСОБА_4 , а також прийнявши до уваги обставини, які свідчать про вчинення відповідачем дій та наявність ризику того, що ОСОБА_2 дійсно може розпорядитися на свій розсуд спірним майном, суд першої інстанції вірно врахував доведеність існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав і законних інтересів у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Є необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі на необхідність заміни застосованого судом першої інстанції арешту транспортного засобу на заборону його відчуження, оскільки за своєю правовою природою та обмежувальною сутністю дані заходи забезпечення позову є рівнозначними.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року, якою частково задоволено заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 23 червня 2022 року/