Провадження № 2/522/1283/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Куртушан Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Maibach Logistik GmbH (ТОВ «Майбах Лоджистик») до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути на її користь з відповідача кошти у сумі 16000,00 Євро, та вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 20 грудня 2017 року, між ТОВ «Майбах Лоджистик» та ОСОБА_4 було укладено Договір № 20/12 на розробку програмного забезпечення та надання права Позивачу на використання даного програмного забезпечення. Відповідно до пункту 4.1 Договору загальна вартість робіт складала 16 тисяч Євро. Позивач виконав у повному обсязі умови Договору та виплатив зазначену суму коштів. При цьому, Відповідачем взагалі не було виконано умов договору та не розроблено програмного забезпечення. На протязі 2018-2019 років він постійно обіцяв виконати умови договору, розробити програмне забезпечення, але не здійснив цього, що змушує позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.08.2021 року у справі було відкрито загальне позовне провадження, з призначенням підготовчого засідання на 25.10.2021 року.

25.10.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання призначено на 01.12.2021 року.

30.11.2021 року до суду від представника ОСОБА_5 подано заяву, якою позов підтримано повністю.

01.12.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ним договору з позивачем чи ОСОБА_6 не укладалося, він вказаний договір не підписував. Розрахунки, які велися між відповідачем та ОСОБА_6 стосуються інших домовленостей.

01.12.2021 року судом залишено відзив без руху та відкладено підготовче засідання на 26.01.2022 року.

26.01.2022 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17.03.2022 року.

17.03.2022 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 20.04.2022 року.

20.04.2022 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 15.06.2022 року.

У судове засідання 15.06.2022 року учасники справи не з`явилися, викликані. Представники сторін надали заяви про відкладення розгляду справи з підстав, на підтвердження яких суду не надано жодних доказів. В зв`язку з чим, суд, враховуючи необгрунтованість заяв про відкладення розгляду справи, забезпечення розумних строків розгляду справ судом, закінчує слухання справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що 20 грудня 2017 року, між товариством з обмеженою відповідальністю «Майбах Лоджистик» в особі Йоганнес Дирда та ОСОБА_4 було укладено Договір № 20/12 на розробку програмного забезпечення (далі - Договір).

Предметом Договору було розробка програмного забезпечення Відповідачем та надання права Позивачу на використання даного програмного забезпечення (п. 1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору загальна вартість робіт складала 16 тисяч Євро, які підлягали сплаті Замовником Виконавцю.

Згідно п. 4.2 Договору Замовник оплачує вартість розробки ПЗ, що є предметом цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця або готівкою. (Собянін Ігор, Україна, Одеса).

Відповідно до п. 4.3 Договору, було передбачено поетапні умови оплати коштів за надані послуги та визначено графік платежів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 через платіжну систему ОСОБА_7 здійснював наступні грошові перекази: від 27.12.2017 року на суму 3000 євро на ім`я ОСОБА_8 ; від 21.02.2018 року на суму 3000 євро на ім`я ОСОБА_8 ; від 22.02.2018 року на суму 1000 євро на ім`я ОСОБА_9 .

Також, ТОВ «Майбах Лоджистик» на розвиток експедиторської компанії за договором здійснило наступні платежі: від 13.03.2018 року на суму 2000 євро на ім`я ОСОБА_9 ; від 21.03.2018 року на суму 2000 єврона ім`я ОСОБА_9 ; від 27.03.2018 року на суму 2000 єврона ім`я ОСОБА_9 ; від 24.04.2018 року на суму 2000 євро; від 11.06.2018 року на суму 1000 єврона ім`я ОСОБА_9 .

Позивач посилається на те, що він виконав у повному обсязі умови Договору, але Відповідачем взагалі не було виконано умов договору та не розроблено програмного забезпечення.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В ч. 1 ст. 903 ЦК України чітко вказано, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені положеннями статті 651 ЦК України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Однак, позивач не надав суду жодних належних та достовірних доказів не виконання відповідачем умов договору щодо розробки програмного забезпечення.

Окрім того, посилання позивача на те, що ним в період з 27.12.2017 року по 11.06.2018 року проводилися платежі на виконання умов договору, без висування до відповідача (виконавця по договору) будь-яких претензій чи намагання розірвати договір, дає підстави суду вважати, що умови зобов`язань по договору відповідачем теж виконувалися.

При цьому, умови Договору, зокрема пункти Розділу 3 «Порядок розробки ПО» взагалі не містять вимог щодо строків розробки програмного забезпечення, а зазначений в п. 1.3 Додаток №1 (Технічне завдання» суду не надано.

Тобто, на переконання суду, позивачем належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем умов Договору, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Суд, також, критично оцінює посилання відповідача у своєму відзиві про те, що Договір № 20/12 на розробку програмного забезпечення від 20.12.2017 року ним не укладався, оскільки будь-яких доказів, які б спростовували наявність підпису відповідача під вказаним договором суду не надано.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

З урахуванням викладеного, суд родить висновок про безпідставність позовних вимог, а тому їх слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Maibach Logistik GmbH (ТОВ «Майбах Лоджистик») до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24.06.2022 року.

Суддя: В.Я. Бондар