Справа № 587/2696/21
РІШЕННЯ
20 червня 2022 року головуючої судді Степаненко О.А.,
з участю секретаря судового засідання Губарь Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Юнаківської сільської ради Сумського району, третя особа приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко Оксана Володимирівна про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:
Свою заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , за життя вона склала заповіт, відповідно до якого заповідала позивачу земельну ділянку площею 4,29 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Могрицької сільської ради Сумського району Сумської області. Позивач отримав свідоцтво про прийняття частини спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право власності на частину спадкового майна, а саме зазначених земельних ділянок, позивачу було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 , при формуванні земельних ділянок з отриманого у спадок паю, не встигла отримати розпорядження Сумської районної державної адміністрації « Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власнику земельної частки ( паю) на ім`я спадкодавця.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила справу слухати у їх відсутність, просила позов задовольнити в повному обсязі.
Сільський голова Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області надіслав суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутністю представника відповідача, проти позову не заперечує.
Приватний нотаріус в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом становлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , зокрема рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02.04.2015 року (а.с.8).
Мати позивача, 19.12.2019 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом №5679 на право земельну частку (пай) розміром 4,99 в умовних кадастрових гектарах без меж визначення цієї земельної ділянки в натурі, що знаходиться у землі, яка перебуває в колективній власності сільськогосподарського акціонерного-пайового товариство закритого типу ім. Петровського, Сумського району, Сумської області, що належало померлій (матері ОСОБА_2 ОСОБА_3 ) на підставі сертифікату на право на земельну частку серії СМ № 0130208 виданого 25.12.1996 року Сумською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 27.12.2996 року за № 208. (а.с.9).
На підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом №5679 від 19.12.2019 року та сертифіката на право на земельну частку (пай) серія СМ №0130208 від 25.12.1996р. за життя ОСОБА_2 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно сформовані наступні земельні ділянки:
Факт державної реєстрації права власності на вищезазначені земельні ділянки підтверджуються відповідними Витягами з ДРРП, які додаються до позову.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.14).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на все належне їй майно, спадкоємцем якої є її син ОСОБА_1 , позивач.
26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. з питання видачі на його ім`я свідоцтв про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно після ОСОБА_2 26 жовтня 2021 року за р. №№4230, 4232 позивачем були отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 1,1468 га та 1,0831 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Могрицької сільської ради Сумського району Сумської області. (а.с.70-71).
У видачі свідоцтва на вищевказані земельні ділянки позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю розпорядження Сумської районної державної адміністрації «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власнику земельної частки (паю) на ім`я ОСОБА_2 ». (а.с.15-16).
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а право власності на вищезазначені земельні ділянки були нею зареєстровані за життя державним реєстратором на підставі документів, які були нею подані та були достатніми для проведення державної реєстрації права власності земельних ділянок. Державна реєстрація права власності на вищезазначені земельні ділянки за ОСОБА_2 ніким не оспорюється, ніким не скасована та невизнана недійсною.
Враховуючи вищенаведене, наявні усі підстави для визнання права власності на зазначені земельні ділянки за позивачем ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1296 ЦК України та ст. ст. 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Степаненко