Справа № 454/1508/21 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/4208/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року в складі судді Фарини Л.Ю. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У квітні 2021 року позивач ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив стягнути відповідача 71 924,28 грн., яка складається з: 3000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 64216,56 грн. -заборгованість за відсотками; 757,44 грн. пені за порушення зобов`язання; 863, 92 грн. - індекс інфляції за весь період прострочення; 3 086,36 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Вимоги обґрунтовані тим, 27.04.2018 між ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансових послуг № 35, шляхом заповнення в електронній формі заяви-анкети на офіційному сайті www/bistrozaim.ua, відповідно до якого останній отримав кредит на особисті потреби у розмірі 3000 грн. строком на 16 днів та зобов`язався його повернути і сплатити відсотки у розмірі 960 грн. (за кожен день користування кредитом - 60 грн.). Дата початку нарахування відсотків розпочинається з 27.04.2018. Позичальник також зобов`язався при виникненні заборгованості сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02%, на 30-й - 7,67%.

Товариство виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів: кошти за Кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника платіжною системою ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «Flashpay». Так, відповідно до довідки, наданої ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підтвердження виконання переказу 27.04.2018 о 11:31:42 відповідачу перераховані грошові кошти у розмірі 3000 грн.

Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув позику у встановлений термін, в зв`язку з чим станом на 02.04.2021 утворилася заборгованість, яку просить стягнути у примусовому порядку.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 18 листопада 2021 року, позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № 35 від 27.04.2018 у розмірі 8 667 грн. 12 коп., яка складається з:

- 3000 (три тисячі) грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту);

- 960 (дев`ятсот шістдесят) грн.- заборгованість за відсотками;

- 757 (сімсот п`ятдесят сім) грн. 44 коп. - пені за порушення зобов`язання;

- 863 (вісімсот шістдесят три)грн. 92коп. - індекс інфляції за весь період прострочення;

- 3086 (три тисячі вісімдесят шість) грн. 36коп. - 3% річних від простроченої суми.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 , з таким частково не погоджується, вважає, що суд неправильно та неповно дослідив обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, суд стягнув з відповідача 3086,36 грн. заборгованості, як 3% річних від простроченої суми, однак такий розрахунок вважає неправильним.

Наводить свій розрахунок, де сума нарахованих відсотків складає 266,55 грн.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Прості Займи» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 3086,36 грн., як 3 % річних від простроченої суми і ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 266,55 грн., як 3 % річних від простроченої суми, зменшивши загальну суму заборгованості до 5846,12 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Зокрема, суд зазначив, що Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи, тому у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України ,є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору.

Так, позивач виконав свої зобов`язання з договором, оскільки позичальник ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 16 днів, із сплатою відсотків у розмірі 60 грн. за кожен день, однак взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість.

Враховуючи наведене, суд вказав, що вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 3000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період 27.04.2018 по 12.05.2018 в сумі 960 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

Крім цього, суд дійшов всиновку, що за період з 13.05.2018 по 13.04.2021, необхідно стягнути з відповідача індекс інфляції за весь період прострочення у розмірі 863,92 грн та 3% річних від простроченої суми, що становить 3086,36 грн.

При цьому, відмовив у задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 63256,56 грн., оскільки після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, при цьому досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 64216,56 грн. включає період з 13.05.2018 по 13.04.2021, який виходить за межі строку кредитування, тому у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти,

Розглядаючи справу суд першої інстанції врахував правові позиції висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується лише стороною відповідача та виключно в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Прості Займи» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 3086,36 грн., як 3 % річних від простроченої суми, колегія суддів слідуючи принципу диспозитивнсоті та доводам апеляційної скарги, законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження НКФУ №3601 від 29 серпня 2017 року. Основним видом діяльності ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія) та статуту (копія) (а.с. 9, 11-13).

Як стверджує позивач, 27.04.2018 між ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансових послуг № 35, у режимі онлайн шляхом заповнення в електронній формі заяви-анкети на сайті відповідача, згідно умов якого останній отримав кредит на особисті потреби у розмірі 3000 грн строком на 16 днів до 12.05.2018 та зобов`язався його повернути і сплатити відсотки у розмірі 960 грн. (60 грн. за кожен день користування кредитом). Дата початку нарахування відсотків розпочинається з 13.05.2018. При виникненні заборгованості позичальник також зобов`язувався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %.

Згідно із інформацією щодо порядку (процедури) оформлення заявки на видачу займу №35 від 27.04.2018, у позивача наявні такі дані відповідача: прізвище, ім`я та по батькові, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адреса реєстрації та місця проживання, дата народження, номер телефону, відомості про місце роботи, щомісячний дохід та сімейний стан. Також зазначено номер карткового рахунку, на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти (а.с. 17).

Відповідно до п.п.4-6 заяви-анкети відповідач підтвердив, що доступ до заповнення від його імені заяв-анкет на офіційному сайті відповідача (pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua) належить лише йому, ні які інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від його імені на сайт pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua, є дійсними та надані ним особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок надані з його особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто. Позичальником повідомлено відомості про роботу, контактну особу та її номер телефону (а.с. 15).

Згідно із наданим позивачем ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником ОСОБА_1 отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, підтвердивши подачу заяви-анкети (а.с. 28-33).

ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 27.04.2018 через платіжну систему за допомогою ТзОВ «ВЕР ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 3000 грн на платіжну картку, вказану позичальником у заяві.

Зокрема, згідно із довідкою ТзОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську кредитну картку відповідача перераховані кошти за кредитним договором у розмірі 3000 грн., що підтверджується даними про отримання на картку відповідача, час запиту 27.04.2018 о 11:31:42 (а.с. 16).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205 207 ЦК України).

Спеціальним законом, який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції є Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року.

Так, у ст. 3 цього закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду та доводами позивача про те, що 27.04.2018 між ТзОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансових послуг № 35, у режимі онлайн шляхом заповнення в електронній формі заяви-анкети на сайті відповідача, згідно умов якого останній отримав кредит на особисті потреби у розмірі 3000 грн строком на 16 днів до 12.05.2018 та зобов`язався його повернути і сплатити відсотки у розмірі 960 грн. (60 грн. за кожен день користування кредитом)(а.с. 5-7).

Фактом приєднання позичальника до умов кредитного договору є документальне підтвердження отримання відповідних коштів, при цьому відповідачем не заперечується факт отримання від позивача позики в розмірі 3000 гривень (а.с. 74-75).

Таким чином, вчинивши дії щодо акцептування кредитного договору, відповідач визнав фактично наявність правовідносин, а відтак взаємних прав та обов`язків, що з них випливають.

Зазначений підхід у відповідних правовідносинах та праворозуміння послідовне та підтримане касаційною інстанцією впродовж тривалого часу, відтак є обов`язковим до врахування судами нижчих інстанцій.

Так, у ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Як зазначалося вище, відповідач не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині розрахунку позивачем та стягнення судом три процентів річних, у порядку ч. 2ст. 625 ЦК України.

Так, відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19).

Як слідує з наданого ТзОВ «Прості займи» розрахунку трьох відсотків річних, за період з 24.07.2018 по 13.04.2021 таких від простроченої суми нараховано 3086,36 грн., однак апеляційний суд не в повній мірі погоджується з правильністю нарахування такої суми, оскільки позивачем враховано розмір відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 27.04.2018 по 13.04.2021, в розмірі 67216,56 грн., однак про безпідставність відповідної вимоги правильно зазначив суд першої інстанції, тому вирішуючи питання про розмір трьох відсотків річних, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, наводить такі розрахунки.

Розрахунок 3% річних: [Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] / 100% * [Кількість днів] / [Кількість днів у році] Де:

[Сума боргу] сума простроченого боргу;

[Процентна ставка (%)] проценти річних;

[Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання;

[Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 27 квітня 2018 року по 13 квітня 2021 року - 1083 дні.

У цьому контексті колегія суддів не може погодитися із розрахунком апелянта в частині кількості днів прострочення, оскільки у скарзі апелянт помилково не враховує 27.04.2018, як день укладення договору, натомість отримавши у цей день кошти, позичальник згідно умов договору мав уже за такий сплатити кошти за користування такими.

В свою чергу, розмір боргу становить 3960 грн, як сума тіла кредиту 3000 грн. із заборгованістю за відсотками, яку суд стягнув - 960 грн, тому 3960 * 3,000% / 100% * 1083 / 365 = 352 гривень 49 коп.

Таким чином, 3% річних, за період з 27 квітня 2018 року по 13 квітня 2021 року, становить 352 гривень 49 коп.

Враховуючи наведене, апеляційний суддійшов висновку про часткову підставність апеляційної скарги, що має наслідком зміну оскаржуваного рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Прості займи» заборгованість у розмірі 352 гривень 49 коп., як 3 % річних від простроченої суми за кредитним договором № 35 від 27.04.2018, що свідчить про необхідність зменшення зальної суми заборгованості, яка стягнута з відповідача з 8667,12 грн до 5933,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 1362 грн., при цьому з врахуванням частки задоволених вимог скарги та зменшення суми заборгованості з позивача на користь апелянта підлягає стягненню 1191 грн. 53 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року в частині задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» про стягнення з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування за кредитним договором від 27.04.2018 № 35 заборгованості із 3% річних від простроченої суми 3086 (три тисячі вісімдесят шість) гривень 36 копійок - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» 352 гривень 49 коп., як 3% річних від простроченої суми за кредитним договором № 35 від 27.04.2018, змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» з 8667 гривень 12 копійок до 5933 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять три) гривень 25 копійок.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1191 (одна тисяча сто дев`яносто одна) гривень 53 копійок за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 червня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк