РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15 червня 2022 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря Мазій І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Володимирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Савюк Кристина Олександрівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року представник позивача Савюк К.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому зазначила, що позивач ОСОБА_1 перебувала у громадянському шлюбі із відповідачем. Від спільного проживання у них народилась дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем не склалося і останній виїхав на постійне місце проживання в Україну, а дитина залишилась проживати разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні.

Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання дочки не бажає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. У зв`язку з цим представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 785 доларів США щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 05.11.2021 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2022 року визначено головуючу - суддю Пустовойт Т.В.

Ухвалою судді від 20.05.2022 року, зазначену цивільну справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони по справі від фактичних шлюбних відносин мають дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 .

З позовної заяви вбачається, що сімейне життя у сторін не склалося і ОСОБА_2 виїхав на постійне місце проживання в Україну, а дитина залишилась проживати разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання дочки не бажає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV).

У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201).

З урахуванням встановлених судом обставин, приймаючи до уваги, що стягнення аліментів на утримання дитини має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Щодо заявленого позивачкою розміру аліментів, суд виходить з наступного.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Згідно із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

За змістом статті 184 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі за наявності передбачених у законі підстав: по-перше, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами; по-друге, якщо платник аліментів частину доходу отримує в натурі; по-третє, коли існують інші істотні обставини для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема, до них можуть бути віднесені обставини, коли платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті (зміна курсу іноземної валюти може істотно впливати на розмір аліментів при їхньому вирахуванні в частці від заробітку (доходу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Згідно усталеної судової практики розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини складає 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів.

За довідкою підрозділу УДМС України у Волинській області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За загальновідомими відомостями, середня заробітна плата Володимир-Волинського району Волинській області станом на момент звренення позивачки до суду, а саме 4 квартал 2021 року становила - 11890 грн.

При цьому, ані позивачкою не доведено, ані судом не встановлено відомостей про отримання відповідачем доходу в іноземній валюті чи отримання заробітної плати у визначеному розмірі.

Отже, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, зважаючи на відсутність доказів, які б свідчили про регулярний дохід відповідача, суд не виходячи за межі заявлених позовних вимог, оскільки предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини, який позивачка обгрунтовувала посиланням на ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, а також того, що батьки в рівних частках зобов`язані утримувати своїх дітей та забезпечувати щонайменше їм прожитковий мінімум для сталого розвитку та існування, суд вважає доцільним стягнути аліменти з ввдповідача на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 2972,50грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

За вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.80, 84 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12, 77, 81, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Савюк Кристина Олександрівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 2972,50 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 07.10.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тетяна ПУСТОВОЙТ