РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі

головуючого судді Мигаль Г.П.

при секретарі судового засідання Максимович М.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, внаслідок кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.07.2020 в м. Гайсині, з вини відповідача, потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Вказаними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних та фізичних страждань, значному погіршенні здоров`я та функціональних можливостей організму, що призвело до встановлення третьої групи інвалідності, негативних змін у повсякденному житті, позбавлення можливості працювати та отримувати дохід для забезпечення сім`ї, істотно вплинуло на його матеріальне становище та емоційний стан, викликало сварки в сім`ї і в подальшому призвело до розлучення з дружиною та їх окремого проживання. Позивач зазначає, що після ДТП неодноразово перебував на лікуванні та продовжує отримувати медичну допомогу на даний час. Розмір моральних збитків оцінює в 200 000 гривень, які просить стягнути з відповідача. Щодо матеріальної шкоди зазначає, що змушений був повернути вартість пошкодженого відповідачем мотоцикла в розмірі 280 000 грн. його власнику. Окрім цього, поніс витрати на лікування та на доїзд до лікувального закладу. Матеріальну шкоду загалом оцінює в розмірі 282029,25 грн. Відтак, звертаючись до суду з позовом просить стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 200 000 грн., матеріальну шкоду в сумі 282029,25 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 58650,00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., матеріальної шкоди 4000,00 грн. та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу. Щодо відшкодування решти витрат на моральну та матеріальну шкоду заперечили. З цього приводу відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що вимоги позивача не підтверджені належними доказами, а розмір моральної шкоди є істотно завищеним.

Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 09.07.2020 р. о 12:24 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "Volkswagen" моделі "Transporter" № НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території на головну дорогу від магазину "АТБ" в м. Гайсині, всупереч вимогам п. п. 10.2 ПДР України під час виконання повороту праворуч на вул. 1-го Травня не переконався в безпечності цього маневру для інших учасників руху та не надав переваги у русі мотоциклу "BMV" моделі "R1200R" № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в крайньому лівому положенні проїзної частини вулиці 1-го Травня в напрямку м. Умань Черкаської області, де допустив зіткнення з останнім, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у виді закритого двокісточного перелому правої гомілки з відривом заднього краю правої великогомілкової кістки зі зміщенням фрагментів.

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від основного покарання, якщо протягом іспитового строку два роки він не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти службу пробації про зміну місця проживання, навчання і роботи, періодично з`являтись для реєстрації в службі пробації.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 квітня 20212 року вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року залишено без змін.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Матеріальні витрати позивача підтверджуються наступними наявними у матеріалах документами: платіжними дорученнями про витрати на паливо, пов`язані з доїздом до лікувального закладу та в судові засідання в розмірі 3246,00 грн.; рахунком №1 від 11.10.2020 про оплату за проживання в готелі, в розмірі 600,00 грн.; накладною 02-34-22 від 17.02.2020 про вартість дуги для мотоцикла в сумі 4350,00 грн.; рахунком про оплату №400 від 14.04.2021 за вартість пошкодженої мотоекіпіровки в сумі 39270,00 грн.; довідкою медичного центру про вартість лікування потерпілого в розмірі 29025,00 грн., розпискою власника мотоцикла ОСОБА_5 про відшкодування йому ОСОБА_1 вартості знищеного мотоцикла в сумі 280000,00 грн.; вартістю милиць 1299,90 грн. Щодо вартості пошкодженого транспортного засобу, то позивач просить стягнути 204238,35грн. за мінусом 75761,65грн. страхової виплати.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи надані позивачем докази по справі, зокрема документальне підтвердження матеріальних витрат, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою та іншими матеріалами справи є достатніми та достовірними, не спростовані відповідачем.

Суд вважає доведеним, що внаслідок кримінального правопорушення, позивачу було спричинено шкоду здоров`ю позивача та майну, яке перебувало у його користуванні, що завдало останньому матеріальної шкоди в означеному позивачем розмірі.

Оскільки надані позивачем докази розміру матеріальної шкоди, який становить 282 029, 25 гривень є підтвердженими, суд вважає, що така сума відображає реальні втрати, яких зазнав позивач, у зв`язку з пошкодженням його здоров`я та витрат на лікування і відшкодування вартості пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 282 029,25 гривень матеріальної шкоди.

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, а її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття, внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров`я позивача, характер та обсяг психологічної травми, яку він отримав внаслідок заподіяної йому відповідачем шкоди, що призвела до емоційного стресу, що супроводжувався почуттям тривоги, а також фізичним болем.

Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.).

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, тривалість цих негативних наслідків, не вжиття заходів до відшкодування моральної шкоди відповідачем, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

З урахуванням зазначених вище обставин, засад розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 150 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача як винної особи, на користь позивача.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У задоволення позову на відповідача.

При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, судові витрати у виді судового збору в розмірі 4320,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Положеннями п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2,3 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правової допомоги №07-07/20 від 29.07.2020, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Попко О.М., додаткові угоди до Договору, акти про надання правової допомоги, довідки про надання правової допомоги. Загальний розмір витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем, становить 58650,00 грн.

Згідно приписів ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача заперечив проти стягнення з відповідача вказаної суми витрат на професійну правничу допомогу, зазначаючи що розмір наданих адвокатських послуг не є співмірним зі складністю даної справи, та не доведений позивачем належними доказами.

Суд, розглядаючи питання про визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, з врахуванням заперечень відповідача щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу, визначає, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому приходить висновку про стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Разом з цим, решту витрат на професійну правничу допомогу понесені позивачем в ході розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Так, відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Отже, заявлені витрати в розмірі 28,650,00 грн. не підлягають вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Судові витрати на правову допомогу, понесені ОСОБА_3 , необхідно залишити за відповідачем.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 432029, 25 (Чотириста тридцять дві тисячі двадцять дев`ять гривень 25 коп.), з яких 150000 (Сто п`ятдесят тисяч) гривень - моральної шкоди та 282029,25 (двісті вісімдесят дві тисячі двадцять дев`ять) гривень 25 коп.- матеріальної шкоди.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 30000 грн. ( тридцять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог та витрат на правову допомогу відмовити.

Судові витрати, на правову допомогу понесені відповідачем ОСОБА_3 , залишити за ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 4320грн. (чотири тисячі триста двадцять) гривень судових витрат у виді судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 лютого 2022 року.

Сторони у справі

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Г.П. Мигаль