Справа № 523/2126/21
Провадження №2/523/453/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,

з участю помічника, який за дорученням судді виконує функції секретаря судового засідання Бондар Т.І.,

з участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/2126/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звільнення від сплати аліментів та зміну місця проживання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звільнення від сплати аліментів та зміну місця проживання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.01.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/10786/15 було розірвано. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3262/16-ц з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_4 .

Однак, згодом змінилися життєві обставини, унаслідок чого донька ОСОБА_6 станом на сьогоднішній день проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Саме позивач забезпечує достатній рівень для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку доньки. А так само він продовжує сплачувати аліменти на користь відповідачки ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000,00 грн., які стягуються на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Суд констатує, що позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги. Так, 06.09.2021 року представником позивача ОСОБА_2 було подано остаточну редакцію заяви про уточненні позовних вимог. У подані заяві представник позивача зазначає, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3261/16-ц було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 . Наразі, ОСОБА_4 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 ».

З огляду на вищевикладене, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000,00 грн., які стягуються на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року, а також змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 з її батьком ОСОБА_1 за місце проживання батька.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 24.02.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.09.2021 року було постановлено задовольнити клопотання представника позивача ОСОБА_2 про проведення розгляду цивільної справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2022 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд ухвалити рішення, яким звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000,00 грн., які стягуються на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року, а також змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 з її батьком ОСОБА_1 за місце проживання батька.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. А тому, суд проводить розгляд даної справи на відсутності відповідача.

Представник третьої органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Дмитрієва Т.П. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, не заперечила проти задоволення даного позову.

Допитана в судовому засіданні дитина ОСОБА_6 пояснила суду, що раніше вона проживала із матір`ю, яка до неї погано ставилася, постійно на неї підвищувала голос та застосовувала фізичну силу, що змусило дівчинку залишити дім, де вона проживала із матір`ю та переїхати до батька. На разі дитина проживає із батьком, бабусею та дідусем, які до неї добре ставляться. Окрім того, ОСОБА_6 пояснила, що вона бажає й на далі проживати з батьком ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представник третьої особи, пояснення неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.01.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/10786/15 було розірвано (а.с. 8).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3262/16-ц з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_4 (а.с. 9-10).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 » внаслідок укладення шлюбу із гр. ОСОБА_10 , що підтверджується наявною відповідачкою до матеріалів справи копії Свідоцтва про шлюбу Серії НОМЕР_1 від 22.01.2021 року (а.с. 42).

І. Висновок суду щодо зміни місця проживання дитини ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3261/16-ц було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 60).

Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.

Частина статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, з доданого до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/407-вх від 15.12.2021 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільним змінити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Також, у вказаному висновку зазначено, що з вересня 2020 року ОСОБА_6 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 .

Згідно з актом обстеження, складеного службою у справах дітей Одеської міської ради 28.10.2021 року, батьком створені належні умови для проживання та розвитку доньки, у дитини є окреме ліжко, місце для навчання, одяг по сезону, предмети особистого вжитку.

Відповідно до характеристики з місця проживання, ОСОБА_1 за зазначеною вище адресою проживає з 2006 року, за цей час проявив себе позитивно, скарг від сусідів не надходило. ОСОБА_1 проживає з батьками та донькою. Займається вихованням доньки, бере активну участь в її житті, забезпечує всебічний розвиток дитини, та її різноманітне дозвілля.

Відповідно до інформації відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 17.05.2021 року № 603/5062, 13.09.2020 року ОСОБА_1 в телефонному режимі звернувся до правоохоронних органів для прийняття мір до колишньої дружини ОСОБА_4 , яка знущається з їх доньки ОСОБА_6 , 2008 року народження, ображає її, застосовує фізичну силу, у зв`язку з чим дитина не бажає проживати з матір`ю і не хоче повертатися додому. З метою припинення з подальшому можливих конфліктних ситуацій з ОСОБА_4 проведена бесіда профілактичного характеру про недопустимість порушення діючого законодавства та роз`яснено положення ст. 173-2 КпАП України та ст. 126 КК України.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до обласного центру медико - соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я зі скаргою на погане відношення матері, ОСОБА_4 , до доньки, яка проживала з нею, та приділяє їй мало уваги, вечорами і у вихідні часто запрошувала гостей, з якими вживала алкогольні напої, постійно карає доньку за проступки, кричить на неї та б`є. Навчається дитина в школі слабо. Раніше дівчинка приходила до батька раз на тиждень, але у вересні залишилася у нього і не бажає повертатися до матері, бо дуже образилася на неї.

За інформацією дитячого психолога КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ОСОБА_14 , з малолітньою ОСОБА_6 , 2008 року народження, проведена бесіда та з огляду на характерологічні особливості та у ситуації, що склалася рекомендується проведення психологічних реабілітаційних заходів.

Окрім того, ОСОБА_6 , в присутності батька надала письмові пояснення, де розповіла, що більше року проживає з бабусею, дідусем та батьком. Коли жила з мамою, вона її постійно била, сама вела нездоровий образ життя, принижувала її, забирала власні кошти, хоче жити з батьком, бабусею та дідусем, вони її люблять та цінять.

Окрім того, у висновку органу опіки та піклування зазначено про те, що ОСОБА_4 в телефонному режимі 23.11.2021 року працівникам служби у справах дітей розповіла, що вона не може займатися документами та судами, так як важко хворіє (онкозахворюванням ІV стадії) та зазначила, що вона не проти визначення місця проживання дитини з батьком.

Суд констатує, що обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: Актом про фактичне місце проживання (а.с. 13); Консультатцією дитячого психолога (а.с. 16); листом Обласного центру медико - соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї № 421/19 від 13.11.2020 року (а.с. 17); Інформацією Відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 № 603/5062 від 17.05.2021 року та Довідкою про результати проведення перевірки інформації (а.с. 63 - 74); характеристикою позивача по місцю проживання (а.с. 79).

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

На виконання вказаних вимог в судовому засіданні була заслухана думка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на час заслуховування її думки в судовому засіданні вже виповнилося 14 років.

Так, ОСОБА_6 пояснила суду, що раніше вона проживала із матір`ю, яка до неї погано ставилася, постійно на неї підвищувала голос та застосовувала фізичну силу, що змусило дівчинку залишити дім, де вона проживала із матір`ю та переїхати до батька. На разі дитина проживає із батьком, бабусею та дідусем, які до неї добре ставляться. Окрім того, ОСОБА_6 пояснила, що вона бажає й на далі проживати з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, на час розгляду справи дитина ОСОБА_6 надає більшої прихильності батькові і вислювлює однозначне і усвідомлене бажання проживати з батьком. У позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини.

Відповідно до частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дитини та думки органу опіки та піклування вказують на те, що проживання неповнолітньої ОСОБА_6 з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Також суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За частино третьою цієї статті, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.

З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, незважаючи на те, що на час розгляду справи ОСОБА_1 вже виповнилося 14 років та вона має право самостійно вирішувати питання щодо місця свого проживання (що вона вже і визначила), проте враховуючи вкрай напружені стосунки між батьками неповнолітньої доньки, процесуальну поведінку відповідачки, а саме систематичну неявну на неодноразові виклики суду для явки в судове засідання, керуючись ст. 5 ЦПК України та з метою забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини, вважає за необхідне вирішити вказаний спір у судовому порядку.

З огляду на вище викладене, суд доходить до переконання про доцільність змінити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши місце її проживання з батьком ОСОБА_1

ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про звільнення від сплати аліментів.

Я було по справі встановлено, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/3262/16-ц з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь ОСОБА_4 (а.с. 9-10).

На час ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки, остання проживала разом із матір`ю - відповідачкою у справі, перебувала на її утриманні, проте на даний час вона проживає з батьком.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина і з якого часу та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України.

Зазначений правовий висновок був висловлений у постанові Верховного суду 04.09.2019 при розгляді справи № 711/8561/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13 має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, у даному випадку ефективним способом захисту прав позивача буде припинення стягнення з нього аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року у справі № 523/3262/16-ц.

Припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів буде відповідати інтересам його малолітньої дочки ОСОБА_6 , з огляду на те, що остання проживає разом з батьком, який, відповідно, здійснює догляд за нею та виховання, і вказані кошти будуть витрачатись на її матеріальне забезпечення, лікування, потреби, догляд тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, правові висновки Верховного Суду та встановлені обставини справи, суд доходить до висновку, що надані позивачем докази в підтвердження обставин, викладених ним у даному позові, є належними, допустити, достовірними, а в сукупності достатніми для задоволення даного позову для захисту порушеного права позивача та захисту інтересів неповнолітньої дитини.

Керуючись ст.ст. 19, 160, 161, 171 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звільнення від сплати аліментів та зміну місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Змінити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши місце її проживання з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Припинити стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року у справі № 523/3262/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн. з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП суду невідомий, мешканка: АДРЕСА_3 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмет спору: орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради, код за , місцезнаходження: 65025, м. Одеса, пр. Добровольського, буд. № 106.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 червня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер.