РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Кремінна

10 лютого 2022 року Справа № 414/2934/21 Провадження № 2/414/132/2022

Кремінський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області, в порядку позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кремінської територіальної громади в особі Кремінської міської ради Луганської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що право власності на об`єкт нерухомого майна 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження належить їй, а інша частина її померлому дідусю, - ОСОБА_2 .

Звернувшись до нотаріуса за прийняттям спадщини після дідуся, їй було відмовлено з підстав того, що спадкова справа була передана на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, який на даний час знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України.

З 1991 року вона почала користуватися в цілому житловим будинком АДРЕСА_1 та господарськими будівлями і спорудами.

З того часу та до тепер безперервно в даному будинку та господарських будівлях і спорудах,знаходиться її майно, вона за свої кошти ремонтує вказаний будинок та господарські будівлі та споруди, підтримує їх в належному стані, оскільки відкрито та безперервно володіє вищезазначеним майном з 1991 року та відповідач не заявив вимогу про його повернення, вважає, що набула права власності на нерухоме майно, а саме: 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження.

З огляду на вищевикладене, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень не мав.

Свідок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказали, що знають позивача як сусідку та бачили, що вона вже багато років користується житловим будинком АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами. Саме там знаходяться її речі, вона здійснює ремонтні роботи щодо підтримання нерухомого майна в належному стані та обробляє город.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження, що збігається із даними договору дарування від 27.04.1991 року (а.с.5-14).

Друга половина вищевказаного нерухомого майна належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкова справа після смерті якого передана на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, який на даний час знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України (а.с.35-37).

Ринкова вартість 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження, згідно з експертним висновком складає 108600 грн (а.с.15-19).

Сторонами не оспорюється факт постійного користування позивачем в цілому житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв.м., до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження, і у суду не має жодних сумнівів у достовірності їх свідчень, зважаючи й на надані підтвердження з боку органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що попередній власник нерухомого майна, а саме 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження, - ОСОБА_2 , - помер, а ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, а тому наявними є всі законні підстави для набуття позивачем права власності на1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження (набувальна давність).

Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

Керуючись ст. 15-16, 328, 344 ЦК України, ст. 10, 76, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимогиОСОБА_1 до Кремінської територіальної громади в особі Кремінської міської ради Луганської області про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - сарай, ПГ погріб, В-навіс, 1,2 огородження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є. М. Акулов