КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6878/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лепіхіної Ольги Петрівни на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року (суддя Галаган В.І.) про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину,

встановив:

у серпні 2021р. заявник звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року відмовлено у видачі судового наказу.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лепіхіна О.П. просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник заявника посилається на незаконність ухвали судді, так як суд першої інстанції повторно постановив оскаржувану ухвалу на тих самих підставах і з тим самим обґрунтуванням, що і в ухвалі про відмову у видачі судового наказу від 13 вересня 2021 року, попри визнання вказаної ухвали незаконною постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року.

Представник заявника зазначає, що місце проживання заявника офіційно зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва, а тому заявник реалізувала своє право на вибір суду за правилами альтернативної підсудності та правомірно звернулася саме до Дніпровського районного суду м. Києва для захисту порушених прав доньки шляхом видачі судового наказу про стягнення аліментів з боржника.

Крім того, у своїй заяві про видачу судового наказу заявник чітко зазначила

зареєстроване місце проживання боржника, а саме: АДРЕСА_2, а тому у суду першої інстанції не було жодних підстав для застосування ч. 9 ст. 165 ЦПК України та не було підстав посилатися на неможливість встановлення зареєстрованого місця проживання боржника з огляду на відсутність реєстрації його місця проживання в місті Києві, оскільки він зареєстрований та проживає в США.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Додух О.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу судді - без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки наявність у заявника відомостей про місце проживання боржника за кордоном України не є підтвердженням зареєстрованого місця проживання, яке за вимогами ЦПК України має перевірити суд, а не тільки сприймати інформацію від заявника.

Крім того, оскільки у спрощеному порядку суд не може встановити місце реєстрації особи боржника, заявник, що має намір отримати аліменти, може подати позовну заяву у загальному провадженні. А враховуючи, що вимоги пред`являються до іноземного елементу, має застосовуватись і положення законодавства щодо вручення повісток, і щодо повідомлення іноземного громадянина про судовий розгляд, адже в іншому разі пред`явити судовий акт, винесений без повідомлення відповідача, до виконання в іншій державі не можливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суддя виходив з того, що згідно відповіді на запит суду за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" ОСОБА_2 зареєстрованим по м. Києву не значиться, таким чином, судом була встановлена відсутність правових підстав у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь заявника, з огляду на відсутність у суду офіційних даних щодо зареєстрованого місця проживання боржника, що виключає право суду на видачу судового наказу згідно спеціальної норми-заборони, передбаченої частиною 9 статті 165 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника станом на день розгляду досліджуваної заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулює Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» який, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, відповідно до їхніх прав та свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1 Закону).

У п. 12 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» надано поняття реєстрації місця проживання (перебування) особи - це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття рішення про видачу судового наказу, є встановлення судом зареєстрованого місця проживання боржника в Україні, а не за її межами.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, заявник зазначила адресу місце проживання боржника: АДРЕСА_2 .

Виконуючи вимоги ч. 5 ст. 165 ЦПК України, 13 вересня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва зроблено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" про отримання відомостей щодо реєстрації місця проживання боржника, ОСОБА_2 у м. Києві.

Як вбачається з інформації, наданої відповідним органом реєстрації місця перебування та місця проживання особи, боржник, ОСОБА_2 зареєстрованим по м. Києву не значиться. (с.с. 31).

Вказана обставина не заперечується заявником.

Отже, суддя першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову у видачі судового наказу з посиланням на ч. 9 ст. 165 ЦПК України, так як боржник не має зареєстрованого місця проживання в Україні.

Доводи апеляційної скарги, що заява про видачу судового наказу подана з дотриманням правил підсудності, так як заявник зареєстрована у Дніпровському районі м. Києва, правового значення у даному випадку не має, так як підставою для відмови у видачі судового наказу стала не норма, зазначена у п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, а ч. 9 ст. 165 ЦПК України, і вказана обставина не була підставою для відмови у видачі судового наказу.

Приписи ч. 9 ст. 165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст. 162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи), у даному випадку в Україні.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції проігнорував постанову апеляційного суду та повторно постановив ухвалу про відмову у видачі судового наказу з тих же підстав, які були визнанні незаконними постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року, колегія суддів вважає безпідставними.

Скасовуючи ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу, пославшись на порушення правил підсудності (п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України). При цьому, апеляційним судом не надавався висновок щодо правомірності чи неправомірності застосування судом першої інстанції положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, тому не вбачає підстав для її скасування.

При цьому, заявник не позбавлена можливості вирішити питання про стягнення аліментів у порядку позовного провадження, як це передбачено ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лепіхіної Ольги Петрівни залишити без задоволення, ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк