Справа № 752/3339/22
Провадження № 2/752/5551/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.06.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Гладибороди Л.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні автомобілем, -

в с т а н о в и в:

у лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив:

- усунути перешкоди зі сторони ОСОБА_2 автомобілем марки «InfinitiFX 37», 2011 року випуску, НОМЕР_1 , зобов?язавши ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 автомобіль марки «Infiniti FX 37», 2011 року випуску, VIN НОМЕР_2 , дублікат ключів від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію автомобіля, не чинити йому перешкоди у користуванні даним автомобілем;

- встановити наступний порядок користування автомобілем марки «Infiniti FX 37», 2011 року випуску, VIN НОМЕР_2 , після набрання рішенням суду законної сили - передати автомобіль у користування ОСОБА_1 , наступний місяць за попереднім - передати автомобіль у користування ОСОБА_2 , в подальшому - користуватись автомобілем почергово, з передачею майна щомісяця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року здійснено розподіл майна подружжя ОСОБА_1 , зокрема, визнано за ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину автомобіля марки «Infiniti FX 37», 2011 року випуску, VIN НОМЕР_2 .

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру з метою реєстрації транспортного засобу, однак, у зв?язку із відсутністю оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та неможливістю пред?явити транспортний засіб для огляду, перереєстрацію права власності не здійснив.

Упродовж вересня 2021 року - січня 2022 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 з вимогами передати йому спірний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію або прибути до сервісного центру для здійснення реєстрації права власності позивача на частину рухового майна, однак жодних дій відповідач для цього не вчинила.

Також, позивач пропонував відповідачу у позасудовому порядку вирішити питання про користування спільним майном.

Позивач зазначає, що відповідач утримує спірний автомобіль в гаражі свого батька у м. Прилуки. Вказаними діями чинить перешкоди позивачу у користуванні спільним майном, чим порушує його права, як співвласника майна.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 26-27).

Відзив на позов до суду не надходив.

Заяви процесуального характеру, клопотання від учасників справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.07.2021 року та постановою Верховного Суду від 27.01.2022 року, постановленим у цивільній справі № 752/15557/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання недійсними договору про поділ майна подружжя та договору купівлі-продажу автомобіля, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Серед іншого, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобілямарки «Infiniti FX 37», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 6-10).

Листом Територіального сервісного центру МВС № 8041Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.09.2021 року ОСОБА_1 роз?яснено порядок реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, зокрема, звернуто увагу останнього на наявність у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів арешту (заборони) на відчуження, накладеної у межах виконавчого провадження № 61704616 від 01.06.2020 року на автомобіль марки «Infiniti FX 37», 2011 року випуску, VIN НОМЕР_4 , що виключає можливість перереєстрацію та зняття з обліку зазначеного вище транспортного засобу (а.с. 12).

Матеріали цивільної справи містять копії аналогічних за змістом листів-вимог ОСОБА_1 (а.с. 13,15), в яких останній порушує перед ОСОБА_2 питання щодо передачі йому в користування автомобіля марки «Infiniti FX 37», 2011 року випуску, VIN НОМЕР_4 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, або прибуття ОСОБА_2 до регіонального сервісного центру та надання для огляду транспортного засобу для здійснення перереєстрації.

У відповідь на вказані листи-вимоги, ОСОБА_2 надано пропозиції (а.с. 14,16), в яких запропоновано ОСОБА_1 набути у власність наступне рухоме та нерухоме майно: автомобіль марки «Infiniti FX 37», 2011 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; та відмовитись від права власності на Ѕ частину гаражного боксу № НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Пропозиції ОСОБА_2 аргументовано тим, що вказані об?єкти є неподільними, у зв?язку із чим у майбутньому можуть виникнути проблеми у спільному користуванні.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначає, що у вказаний спосіб відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у здійсненні ним права власності рухомим майном - автомобілем марки «Infiniti FX 37», 2011 року випуску, VIN НОМЕР_4 , співвласником якого він є.

За змістом положень ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи наявність перешкод зі сторони відповідача ОСОБА_2 у здійсненні позивачем ОСОБА_1 права спільної часткової власності на спірний транспортний засіб, останній посилається на: лист Територіального сервісного центру МВС № 8041 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.09.2021 року; листи-вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та пропозиції ОСОБА_2 .

Аналізуючи вказані докази, суд зазначає, що лист Територіального сервісного центру МВС № 8041 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.09.2021 року носить роз?яснювальний характер, зокрема, з тексту вказаного листа вбачається, що за результатами відповідного звернення ОСОБА_1 , останньому роз?яснено порядок, передбачений законом для процедури реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу; окремо, звернуто увагу ОСОБА_1 на існування обставини, яка унеможливлює здійснення реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу станом на час надання відповіді у зв?язку із існуванням обтяження автомобіля, а саме - його арешту. Щодо пропозицій ОСОБА_2 у відповідь на листи-вимоги ОСОБА_1 , зміст останніх вказує на процес переговорів сторін щодо можливих варіантів користування спільним майном.

Оцінюючі наявні у справі докази у їх сукупності, суд надходить до висновку про недоведеність позивачем в ході розгляду справи обставин вчинення відповідачем перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права спільної часткової власності на спірний автомобіль.

Також, суд вважає, що позовна вимоги про встановлення саме судом порядку користування спірним транспортним засобом не ґрунтується на вимогах закону, оскільки буде неправомірним втручанням у права як позивача, так і відповідача, як власників майна на вільне володіння, розпорядження та користування майном.

Разом з тим, суд звертає увагу також на те, що, звертаючись у липні 2019 року до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, саме позивач ОСОБА_1 порушував перед судом питання про здійснення розподілу спільного з ОСОБА_2 майна у запропонований ним спосіб, а саме: визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину спірного автомобіля за кожним.

У зазначеному контексті суд вказує на наступне.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.При цьому згода інших співвласників на виплату співвласнику, який бажає отримати компенсацію вартості його частки, не є обов`язковою, проте судам під час вирішення справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які мають (не мають) змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Відтак, суд вважає, що звертаючись у липні 2019 року до суду із позовом про визнання права власності на частку у неподільній речі, якою є спірний транспортний засіб, позивач ОСОБА_1 мав передбачати правові наслідки здійснення такого режиму права власності, а також наслідки неможливості спільного з відповідачем користування спірним майном у майбутнь ому.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні автомобілем, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: