Справа № 287/48/18-ц
У х в а л а

"10" лютого 2022 р. м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправними, зобов`язання усунути порушення шляхом повернення без її відому списаних коштів, скасування безпідставно нарахованих відсотків, штрафів, пені, комісії та захист прав позивачів, -

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправними, зобов`язання усунути порушення шляхом повернення без її відому списаних коштів, скасування безпідставно нарахованих відсотків, штрафів, пені, комісії та захист прав позивачів.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Винару Л.В.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З позовної заяви вбачається, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме:

- не зазначено повного найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

- не зазначено офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін у справі;

- відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- не зазначено докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності);

- не зазначено щодо наявності у позивачки або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Також, в якості відповідача по справі зазначено Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місце знаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережни Перемоги, 50, проте відповідно до результатів пошуку з безкоштовного запиту з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань назва юридичної особи Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а місцезнаходження юридичної особи 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, тому в цій частині позовну заяву слід уточнити.

Крім того, при зверненні до суду із позовом, позовну заяву від імені ОСОБА_1 підписав її представник за довіреністю Левчук М.І.

Із довіреності вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 вести її справи в судах, зокрема в національних та Європейському суді з прав людини з усіма правами наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом пред`явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмета позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення в суді, подання апеляційних, касаційних скарг. Вказана довіреність посвідчена 06.02.2018 року в.о. старости с. Рудня-Бистра, с. Варварівка, с. Корощино, с-ще Сновидовичі Ратушинським В.О.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема - довіреністю фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 ст. 62 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідно до статті 245 Цивільного кодексу України, а також пункту четвертого частини другої статті 40 Закону України "Про нотаріат" довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреності на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування та розпорядження транспортними засобами.

Тобто, довіреності, посвідчені зазначеними посадовими особами, не є нотаріальними діями, а прирівняні до нотаріальних дій.

Посадові особи органів місцевого самоврядування посвідчують довіреності лише від громадян, які проживають на території сільської чи селищної ради та не мають право посвідчувати довіреності від імені юридичних осіб.

Проте, як вбачається із матеріалів позовної заяви позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у м. Олевську, Житомирської області, в якому згідно Єдиного реєстру нотаріусів є приватні нотаріуси та державна нотаріальна контора. Також, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачка має відношення до с. Рудня-Бистра, с. Варварівка, с. Корощино, с-ще Сновидовичі та її представник також проживає на території м. Олевська, Житомирської області. Тобто, в даному випадку в.о. старости с. Рудня-Бистра, с. Варварівка, с. Корощино, с-ще Сновидовичі ОСОБА_3 не уповноважений посвідчувати довіреність між позивачкою та її представником, а тому позовну заяву від імені позивачки подано особою, яка не мала повноважень на ведення справи, оскільки довіреність представника позивачки посвідчена не нотаріально.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством.

Однак, всупереч вимог ст.95 ЦПК України копії матеріалів, що додані до копії позовної заяви не засвідчені належним чином, що свідчить про не відповідність позовної заяви приписам ЦПК України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Поряд із цим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, про залишення позовної заяви без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправними, зобов`язання усунути порушення шляхом повернення без її відому списаних коштів, скасування безпідставно нарахованих відсотків, штрафів, пені, комісії та захист прав позивачів - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснивши, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.В.Винар