Провадження № 22-ц/824/2581/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України Головне управління Національної поліції у м. Києві, слідче управління, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київської області про звільнення майна з під-арешту,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про звільнення майна з під-арешту, який обґрунтовувало тим, що в рамках кримінального провадження було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яку вона придбала на прилюдних торгах.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що місцевим судом порушено правила предметної юрисдикції, зроблено помилковий висновок про те, що спір належить розглядати в порядку кримінального судочинства, оскільки на правовідносини, пов`язані з розглядом питання про припинення арешту, поширюються норми КПК України 1960 року, за якими власник майна, що не є учасником кримінального провадження, не наділений процесуальним правом звертатися з клопотанням про звільнення майна з-під арешту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є приватноправовим, а тому підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири загальною площею 49,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер:190, виданий 04.03.2021, видавник Тоцька О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 40840618.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно, серія та номер: б/н, виданий: 23.03.2011, видавник: Заст. нач. відділу ГСУ МВС України підп.-к міліції Лисько М.В., номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1830522. Особою, майно якої обтяжено є ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно, серія та номер: к/с №1648, виданий: 25.02.2011, видавник: Управління СБУ у м. Києві, слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБУ у м. Києві ст..лейтенант юстиції Якобчук О.В., номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 11830462. Особою, майно якої обтяжено є ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області від 18.03.2021 №51/12-30.03.2021 вбачається, що слідчим ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальній справі №1648 від 01.02.2011 стосовно ОСОБА_2 у вчиненні злочину. 25.02.2011 в рамках визначеної кримінальної справи накладено арешт на об`єкт нерухомого майна обвинуваченої, а 11.03.2011 із кримінальної справи виділено матеріали досудового розслідування в окрему кримінальну справу №1694. 28.06.2011 досудове розслідування кримінальної справи №1694 доручено ГСУ НП України.

Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в м. Києві від 29.04.2021 №П-1252 125/23/3-21, вбачається, що слідчим управлінням ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №000470 від 24.12.2012 за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень. Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні розпочато за матеріалами кримінальної справи від 27.07.2010 №222*18, в рамках якої накладено арешт на вищевказане майно. Вказано, що на даний час, у органу досудового розслідування відсутні правові підстави для вирішення питання про скасування вищевказаної постанови.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 роз`яснено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі №636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).

Узагальнюючи правові висновки з даного приводу, Велика Палата Верховного Суду виклала їх у вищезазначеній постанові в пунктах 51 та 52 наступним чином: спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відкриття провадження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно від 25.02.2011 року, тобто за правилами КПК України 1960 року, та в матеріалах справи відсутні відомості про те, що кримінальне провадження щодо обвинуваченої особи завершено (вирок, постанова про закриття провадження), натомість вбачається, що кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, а тому вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги про те, що на правовідносини, пов`язані з розглядом питання про припинення арешту, поширюються норми КПК України 1960 року і вона позбавлена можливості звертатися з клопотанням про звільнення майна з-під арешту в межах кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: