Справа №: 398/1386/22
провадження №: 2/398/1262/22
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" червня 2022 р. місто Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Демченко І.М.,

за участю секретаря Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №398/1386/22 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк «країни» від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

АТ «Державний Ощадний банк України» від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просить зобов`язати державного нотаріуса Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області надати належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , для ознайомлення уповноваженим представником філії Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк».

В обґрунтування позовних вимог посилаються на такі обставини.

06.09.2018 року між АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву про приєднання №640379 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно якого банк відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 24 700,00грн., на строк кредитування 60 місяців, який відповідач зобов`язувався повернути та сплатити відсоток за користування кредитом в розмірі 38% річних. Дотепер за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 20 377,47грн.. 19.11.2021 року позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер. Дотримуючись ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивач скористався своїм правом опосередковано, через нотаріуса, за місцем відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Заяву-вимогу кредитора спадкоємця позивачем 14.04.2022 року за вих. №109.20-16/382 було направлено до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області. Позивач в своїй вимозі просив прийняти заяву, ознайомити з її змістом спадкоємців ОСОБА_1 , а також повідомити кредитора чи видавалось в порядку ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину спадкодавця ОСОБА_1 , якщо так, то кому саме, та просив повідомити хто саме є спадкоємцем майна спадкодавця ОСОБА_1 з зазначенням яке саме майно перейшло у спадщину спадкоємцям. Відповідач 20.04.2022 року повідомив, що заява вимога кредитора долучена до матеріалів спадкової справи, однак в наданні даних спадкоємців померлого ОСОБА_1 позивачу було відмовлено посилаючись на ст.. 8 Закону України «Про нотаріат». Позивач самостійно витребувати інформацію щодо спадкоємців після смерті ОСОБА_1 не має можливості, а тому вимушений звернутись до суду.

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

02.06.2022 року Першою Олександрійською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подано відзив, у якому вони у задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі. Відповідач вказує, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутні і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Тобто, нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право. Нотаріус не може бути відповідачем у тих судових справах, в яких позивач оспорює достовірність засвідченого факту, права і обов`язки, основані на вчиненій нотаріальній дії, чи правильність документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, або коли іншими особами оскаржують ся права і обов`язки, набуття яких пов`язане із вчиненням нотаріальних дій. А тому, вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими що суперечать чинному законодавству.

16 червня 2022 року представником позивача було подано відповідь на відзив, відповідно до якого вважає обставини викладені у відзиві не відповідаючи ми обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права. Так, діяльність нотаріату в Україні здійснюється на підставі Закону України «Про нотаріат». Документи, що знаходяться в матеріалах нотаріальної справи містять нотаріальну таємницю, а тому не можуть бути надані позивачем самостійно. Так як відповідачем було відмовлено у надані інформації про спадкоємців померлого ОСОБА_1 у позивача виникла потреба у ознайомленні з матеріалами спадкової справи, витребувавши копії всіх матеріалів нотаріальної справи. Позивач не вбачає, що участь нотаріуса у справі як відповідача може вплинути на рішення у справі між первісними сторонами та його права та обов`язки, як зазначає відповідач. До того ж предметом позову не є визнання нотаріального акту, вчиненого нотаріусом, недійсним, а також позивач не пред`являє до нотаріуса позову про відшкодування шкоди, тому вважає за можливе надання відповідачем копії нотаріальної справи для ознайомлення з нею відповідачем, що собою не є втручання у діяльність нотаріуса та не є перешкоджання виконання ним своїх обов`язків або спонукання до вчинення ним неправильних дій.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, що виникли у справі.

Згідно ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як передбачено ч.ч. 2, 3 статті 1281 Цивільного кодексу України кредиторові спадкодавця належить право протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно п.п. 2.1 п. 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно вимог п. 8.9 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 року №3253/5, у журналі реєстрації вхідних документів підлягають реєстрації: заяви про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів, повідомлення про накладення заборони відчуження нерухомого майна, повідомлення суду і слідчих органів про накладення арешту та інші, якщо вони надійшли поштою або подані нотаріусу кур`єром до дня вчинення нотаріальної дії, заяви батьків про надання згоди неповнолітній дитині на відчуження майна, заява одного з подружжя про згоду на розпорядження майном, заява від співвласника про відмову від переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності, заяви про скасування заповіту або довіреності тощо, незалежно від того, чи були вони подані нотаріусу особисто або повіреною особою, кур`єром, чи надійшли поштою.

Отже, виходячи із змісту статті 1281 Цивільного кодексу України та вищенаведених норм, які регулюють діяльність нотаріуса, - претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи, тому правомірним слід вважати, що законодавством допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано, через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Судом встановлено, що 06.09.2018 року між АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву про приєднання №640379 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно якого банк відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 24 700,00грн., на строк кредитування 60 місяців, який відповідач зобов`язувався повернути та сплатити відсоток за користування кредитом в розмірі 38% річних (а.с.12-16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29.10.2021 року Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1704 (а.с. 19).

14.04.2022 року за вих. №109.20-16/382 до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області було направлено заяву-вимогу кредитора спадкоємця з вимогами про прийняття заяви, ознайомлення з її змістом спадкоємців ОСОБА_1 , а також з проханням повідомити кредитора чи видавалось в порядку ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину спадкодавця ОСОБА_1 , якщо так, то кому саме (а.с. 37).

20 квітня 2022 року за вих. №411/01-16 Першою Олександрійською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області повідомила, що заява вимога кредитора долучена до матеріалів спадкової справи, однак в наданні даних спадкоємців померлого ОСОБА_1 позивачу було відмовлено посилаючись на ст. 8 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 38).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо наявності та складу майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_1 та вартості такого майна.

Так, у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина 1 статті 1282 Цивільного кодексу України)

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 ЦПК України).

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, таких доказів він не надав. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідносин; 7) припинення правовідносин; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Визначений частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України перелік способів захисту порушених цивільних прав та інтересів не є вичерпним.

Отже захист порушених прав - це передбачені законом, договором чи визначені судом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Спосіб захисту порушеного права обирається позивачем. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Обраний позивачем спосіб захисту повинен здійснюватися у спосіб, встановлений умовами договору, положеннями чинного законодавства у відповідних правовідносинах, має забезпечувати реальний захист і відновлення порушеного права/інтересу та можливість виконання прийнятого судового рішення в процедурі виконавчого провадження.

Отже порушені право та/чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

При вчиненні такої нотаріальної дії як відкриття спадкової справи нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між особами договору і не може порушувати цивільних прав, які є змістом цих відносин. Саме спадкоємці є суб`єктами правовідносин, з приводу яких виник спір, і основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня зацікавленість. Нотаріус, що відкрив спадквову справу, залучається до участі в справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і не може бути відповідачем в такій категорії справ.

Отже, Перша Олександрійська державна нотаріальна контора Кіровоградської області є неналежним відповідачем по даній цивільній справі.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк «країни» від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272-274, 279, 354 ЦПК України, статтями 509, 526, 611, 625, 1054, 1216, 1218, 1268, 1269, 1270, 1281, 1282 ЦК України суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк «країни» від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий: І.М.Демченко