Справа № 442/51/21 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/4433/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м.Львів

Справа № 442/51/21

Провадження № 22ц/811/4433/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м.Дрогобичі 4 листопада 2021 року у складі судді Хомика А.П., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и в:

5 січня 2021 позивач звернувся з цим позовом. Просив визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу, гідність, честь та недоторканість ділової репутації інформацію, розміщену ОСОБА_1 на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8, а саме: «ОСОБА_3 довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерских захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині»; «Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю «Інклюз» у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з «Інклюзом». Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал»; «І ОСОБА_3 прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну. Але люди це розуміли по-своєму він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових «трудоднів» у зоні АТО і одержати «КСІВУ» УБД» (посвідчення учасника бойових дій). І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження)»; «Його в адміністрації нічого не цікавило - тільки горілочка і «кобіти»; «Свого хамства до підлеглих не приховував, навіть до жінок»; «Важко пригадати собі більш некомпетентного і незнаючого першого зама голови, ніж ОСОБА_3»; зобов`язати ОСОБА_1 спростувати розміщену ним недостовірну інформацію у спосіб, у який вона була розміщена - її спростування помістити на інтернет-сторінці, на якій відбулася публікація, зокрема: на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8; заборонити відповідачу в засобах масової інформації розміщувати інформацію, що стосується його (позивача) та членів його сім`ї; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що він (позивач) на даний час обіймає посаду уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. На інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідачем розміщено недостовірну інформацію, що носить відкрито провокативний, нецензурний характер, та не відповідає дійсним обставинам справи. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_9 опублікована в рубриці «Новини Дрогобича» стаття: «ІНФОРМАЦІЯ_10» ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що в цій статті наведені вислови, які свідчать про грубе порушення відповідачем принципу презумпції незаплямованості честі, гідності та ділової репутації, зокрема, наведено наступне: «13 вересня ц.р. до Дрогобича в черговий раз завітала п. ОСОБА_20, колишня нардепка, голова Львівського обласного УДАРу, кандидатка на посаду голови Львівської ОТГ. Вона віддала право формувати виборчий список до Дрогобицької ОТГ і районної ради місцевим політиканам-шахраям: ОСОБА_7, ОСОБА_22, ОСОБА_3 та іншим». «ОСОБА_3 ОСОБА_3 - «воїн-доброволець, уповноважена особа з питань запобігання та протидії корупції Дрогобицької міської ради» - так офіційно сказано про нього на сайті ЦВК і в УДАРівських агітках. Автор працював з цим «воїном-добровольцем» упродовж кількох років в райдержадміністрації. ОСОБА_3 балотується першим кандидатом до районної ради і 35-им (непрохідним - ОСОБА_23) до обласної ради. Він належить до близького оточення ОСОБА_7. ОСОБА_3 довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерских захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині. Така практика за часів ОСОБА_5 існувала. Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю «Інклюз» у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з «Інклюзом». Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал. А тут ще й реформа органів юстиції розпочалася, у результаті якої Дрогобицьке управління юстиції було ліквідоване. І ОСОБА_3 прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну. Але люди це розуміли по-своєму - він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових «трудоднів» у зоні АТО і одержати «КСІВУ» УБД» (посвідчення учасника бойових дій). І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження - ОСОБА_23) на грудях. Тим більше, що «воював» він не в рядах кадрових військ ЗСУ чи МВС, а в УДА - Українській добровольчій армії (командир ОСОБА_24), яка не входила в жодну офіційну державну структуру. Приблизно такий шлях проходження до влади показав інший «воїн» - ОСОБА_7 . Отже було з кого брати приклад. Згодом ОСОБА_3 влаштувався на роботу в Дрогобицьку РДА на посаду керівника апарату. Коли ОСОБА_3 трохи попрацював в РДА, автор поцікавився як він керує апаратом адміністрації. Відповідь була: « Дайте спокій. Та ми хіба одні матюки чуємо по коридорах від нього». Коли мав відбутися перший звіт ОСОБА_10 на посаді голови РДА в присутності ОСОБА_11 , то керівник апарату адміністрації ОСОБА_3 за два дні до цього бере відпустку і начебто їде на Донбас воювати. Це було настільки дивно, - а чому він після звіту не їде? І всі тоді зрозуміли, що ОСОБА_3 просто втікає від звіту шефа, бо буде ОСОБА_13 , а він може щось запитати в керівника апарату, а ОСОБА_3 нічого не знає! Ось так ОСОБА_3 , будучи одним з керівників адміністрації, держслужбовцем, брав собі якісь різні відпустки на 2-3 тижні начебто для того, щоб захищати Батьківщину. Звичайно, він їздив на Схід, але що там робив - невідомо. Так само і ОСОБА_7 робив. Потім ОСОБА_3 став «вище по драбині» - першим заступником голови адміністрації. І навіть декілька місяців був в.о. голови РДА. Його в адміністрації нічого не цікавило - тільки горілочка і «кобіти». Будучи тимчасовим керівником адміністрації району, свого хамства до підлеглих не приховував, навіть до жінок. Автор 20 років працював в районній адміністрації і тепер, дивлячись назад, важко пригадати собі більш некомпетентного і незнаючого першого зама голови, ніж ОСОБА_3 . Тепер він йде від УДАРу в пустопорожню без повноважень районну раду. І ОСОБА_3 не був би ОСОБА_3 , якби поруч з ним не було його « ОСОБА_25 », яка йде з ним на два кроки позаду. Ось такі у нас «ПАТРІОТИ». Колись ОСОБА_15 , чеський письменник писав: « ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 ». Вказує, що це ще далеко не вся «інформація», яку «висвітлював» відповідач в засобах масової інформації. Проте, не хочеться опускатися до його рівня та відслідковувати в інтернеті весь цей бруд, що не зробить честі та позитиву іміджу відповідачу, як «істинному правдоборцю». Стверджує, що внаслідок поширення цієї недостовірної інформації щодо нього (позивача) у суспільства склалися негативні враження щодо його особи, як «негідника», «хама», «некомпетентного і незнаючого», та інші втрати немайнового характеру, зокрема: провокують сімейні скандали, оскільки його «розмальовано», як особу, яку «в адміністрації нічого не цікавило - тільки горілочка і «кобіти». Вказує, що він ( ОСОБА_3 ), виключно з мотивів патріотизму, у 2014 році разом з групою бійців розвідки ДУК «Правий сектор» вирушив на схід України, а саме: в сектор «М» Донецької області. З 2014 року по 2018 рік брав безпосередню участь у бойових діях на сході України в складі ДУК «Правий сектор» (пізніше - «Українська Добровольча Армія), в підрозділі - служба військової розвідки. Бойові дії відбувались в наступних населених пунктах: Чермалик, Широкіне, Гнутове, Авдіївка, Красногорівка, Мар`їнка, Станиця-Луганська та інші. Нагороджений бойовими нагородами. Зазначає, що у нього (позивача) є посвідчення добровольця №28 від 15 лютого 2017 року та посвідчення Управління військової розвідки від 1 червня 2016 року. Вважає, що якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Вважає, що поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи серед оточуючих, що порочить його честь та ділову репутацію, викликає ускладненням подальшого активного громадського політичного життя і стосунків із виборцями. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 листопада 2021 року позов задоволено частково. Ухвалено визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу, гідність, честь та недоторканість ділової репутації інформацію, розміщену ОСОБА_1 на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8, а саме: «ОСОБА_3 довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерських захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині»; «Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю «Інклюз» у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з «Інклюзом». Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал»; «І ОСОБА_3 прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну. Але люди це розуміли по-своєму він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових «трудоднів» у зоні АТО і одержати «КСІВУ» УБД» (посвідчення учасника бойових дій). І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження)». Рішенням суду зобов`язано ОСОБА_1 спростувати розміщену ним недостовірну інформацію у спосіб, у який вона була розміщена - її спростування помістити на інтернет-сторінці, на якій відбулася публікація, зокрема: на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8. Стягнуто з відповідача на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на те, що 5 вересня 2020 року в Україні офіційно розпочався виборчий процес, пов`язаний із підготовкою і проведенням місцевих виборів, встановлення та офіційне оголошення (офіційне оприлюднення) результатів яких мало відбутися у жовтні-листопаді. Цей виборчий процес передбачав проведення місцевих виборів й у Дрогобицькій об`єднаній територіальній громаді. Вказує, що він (відповідач) 13 років активно займається громадською діяльністю в місті, є небайдужим до всіх публічних процесів, які відбуваються у ньому, та, як наслідок, нерідко виступає в ролі дописувача у місцевих періодичних і онлайн-виданнях. Його публікації - це, здебільшого, авторські статті, присвячені гострим соціально-економічним та політичним проблемам, що виникають в регіоні, а також критичні дописи, інтерв`ю, спрямовані проти недоброчесних дій, поведінки і зловживань з боку місцевої владної еліти. Весь опублікований матеріал є відображенням виключно особистих спостережень автора, його власних переживань та відтворює персональну думку відповідача з приводу піднятих у відповідних публікаціях тем. Стверджує, що основна мета його (відповідача) публіцистичної діяльності полягає в намаганні привернути увагу інших членів територіальної громади до наболілих проблем краю. Зазначає. Що з початком місцевих виборів 2020 року, він (відповідач) вирішив започаткувати серію статей, у яких збирався висвітлювати актуальні суспільно-політичні події, а також нагадати виборцям про те, як діяла місцева дрогобицька влада (в тому числі міський голова м. Дрогобич і його найближче оточення) впродовж каденції 2015-2020 років. Серія цих статей під збірною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » мала за мету винести на громадське обговорення всі ті гострі питання, які не висвітлювалися у пресі раніше та замовчувалися в силу тих або інших причин, а також покликана була допомогти місцевому виборцю розібратися у всій тій розмаїтості політичних партій і висунутих ними кандидатів, що претендували на депутатські мандати в окрузі. Вказана серія була розділена на 11 частин, які протягом вересня-грудня 2020 року періодично публікувалися ним на Відкритому суспільному сайті «ТРУСКАВЕЦЬКИЙ ВІСНИК». Вона включає наступні статті: «ІНФОРМАЦІЯ_11» від ІНФОРМАЦІЯ_12; «ІНФОРМАЦІЯ_13» від ІНФОРМАЦІЯ_14; «ІНФОРМАЦІЯ_15» від ІНФОРМАЦІЯ_16; «ІНФОРМАЦІЯ_17» від ІНФОРМАЦІЯ_18; «ІНФОРМАЦІЯ_19» ІНФОРМАЦІЯ_20; «ІНФОРМАЦІЯ_21» від ІНФОРМАЦІЯ_22; «ІНФОРМАЦІЯ_23» від ІНФОРМАЦІЯ_24; «ІНФОРМАЦІЯ_25» від ІНФОРМАЦІЯ_26; «ІНФОРМАЦІЯ_27» від ІНФОРМАЦІЯ_28; «ІНФОРМАЦІЯ_29» від ІНФОРМАЦІЯ_30. Посилається на те, що основним посилом усіх вищезазначених публікацій був заклик до співгромадян уважно придивлятися до тих осіб, які намагалися заручитися підтримкою громади на майбутніх місцевих виборах, і, безумовно, найбільш прискіплива увага в них була приділена тим дрогобицьким місцевим чиновникам, що вже знаходилися при «владних кріслах», - міському голові м. Дрогобич, його заступникам, секретарю міської ради, депутатам. Зокрема, ОСОБА_3 , який до моменту виходу цих статей обіймав посаду першого заступника голови Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, та на місцевих виборах був висунутий від Політичної партії «ІНФОРМАЦІЯ_31» кандидатом у депутати районної і обласної рад, він (відповідач) у своїх публікаціях згадував тричі. Вважає, що поширена ним (відповідачем) інформація відображає виключно особисте суб`єктивне ставлення його (відповідача) до ОСОБА_3 як до представника місцевої владної еліти м. Дрогобич, що ґрунтується на власних судженнях та припущеннях автора щодо його доброчесності і компетентності. Стверджує, що написаний ним (відповідачем) текст містить сатиру, гостру критику, негативну оцінку позивача і його публічної діяльності, у тому числі на посаді начальника Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, а проте, нічого провокативного або нецензурного в ньому немає. Вважає, що фрагменти публікації, в тому числі «...прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерських захопленнях...», «...ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал...», «... ОСОБА_3 прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну...», «...Але люди це розуміли по-своєму - він втікав від криміналу...», «...Його в адміністрації нічого не цікавило - тільки горілочка і «кобіти»...», «...Свого хамства до підлеглих не приховував...», «...Важко пригадати собі більш некомпетентного і незнаючого першого зама голови, ніж ОСОБА_3...», не містять жодних фактичних тверджень, висловлених у категоричній формі, чи обвинувачень позивача у вчиненні будь-яких конкретних кримінальних правопорушень, інших протиправних діянь або аморальних проступків; окремі з цих висловлювань взагалі не стосуються ОСОБА_3 як фізичної особи, а скоріше, очолюваної ним державної установи (Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області). Посилається на те, що наведене у публікаціях є виключно оціночними судженнями автора, які ґрунтуються, серед іншого, на його багаторічному (понад 20 років) досвіді роботи в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області, у тому числі поруч з позивачем. Вказує, що він надав власну оцінку ОСОБА_3 як чиновнику місцевого рівня, локальному політичному діячеві та людині, яка претендувала на роль представника інтересів виборців у районній і обласній радах, виражав особисте ставлення до реальних подій, що дійсно мали місце в період перебування позивача на посадах у Дрогобицькому міськрайонному управлінні юстиції Львівської області та в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області, у тому числі до конфлікту довкола відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (с. Лішня) і до участі в цьому конфлікті органів державної виконавчої служби. Подібна оцінка не вважається інформацією, достовірність або недостовірність якої може бути перевірено чи спростовано. Оцінка особи ОСОБА_3 , зроблена ним (відповідачем) у статті «ІНФОРМАЦІЯ_32», багато в чому збігається з тією оцінкою, яку надала позивачу його колишня дружина ОСОБА_17 під час їхнього розлучення у ході розгляду Бориславським міським судом Львівської області відповідної справи про розірвання шлюбу № 438/1179/20. Зазначає, що ним (відповідачем) висловлені виключно оціночні судження, які не підлягають спростуванню відповідно до ст. 277 ЦК України та ст. 30 Закону України «Про інформацію», а вся викладена у вищезазначених статтях інформація є лише політичною критикою позивача і його діяльності на посадах в Дрогобицькому міськрайонному управлінні юстиції Львівські області та у Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області. Вказує, що ОСОБА_3 є публічною особою у м. Дрогобичі і політиком, відомим у Дрогобицькому районі Львівської області. Позивач є депутатом Дрогобицької районної ради Львівської області та обіймає посаду уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції Виконавчого комітету цієї ради. Будучи публічною особою, позивач свідомо відкритий для прискіпливого контролю за ним, як з боку громадських активістів, так і зі сторони пересічних громадян. Враховуючи публічний статус ОСОБА_3 , а також те, що поширена ним (відповідачем) інформація стосувалася його службової та політичної діяльності, є предметом суспільного інтересу, позивач повинен рахуватися з підвищеним рівнем критики, межа якої є ширшою, ніж межі критики поведінки пересічної особи. Вважає, що незалежно від результатів розгляду цієї справи заборона йому (відповідачу) публікувати в засобах масової інформації відомості, які стосуються позивача, у будь-якому разі означатиме втручання в право на свободу вираження поглядів та суперечитиме ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 34 Конституції України, а тому захист цивільних прав та інтересів у подібний спосіб є неприпустимим. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в позові.

3 червня 2022 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Встановлено, що інформація, яка поширена відповідачем, стосується безпосередньо позивача, про що свідчить згадування його прізвища, імені, по батькові, та назви посад, на яких він перебував довгі роки (начальник Дрогобицького міськрайонного управління юстиції та перший заступник голови Дрогобицької райдержадміністрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у 2014-2018 роках брав участь у бойових діях на сході України в складі ДУК «Правий сектор» («Українська Добровольча Армія), в підрозділі - служба військової розвідки. Бойові дії відбувались в наступних населених пунктах: Чермалик, Широкіне, Гнутове, Авдіївка, Красногорівка, Мар`їнка, Станиця-Луганська та інші, що підтверджується довідкою №15 від 30 травня 2018 року, виданою командиром служби військової розвідки Української добровольчої армії, посвідченням добровольця №28 від 15 лютого 2017 року та посвідчення Управління військової розвідки від 1 червня 2016 року. Нагороджений бойовими нагородами.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що інформація, про те, що « І ОСОБА_3 прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну. Але люди це розуміли по-своєму він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових «трудоднів» у зоні АТО і одержати «КСІВУ» УБД» (посвідчення учасника бойових дій). І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження)», є безпідставними звинуваченнями та такими, що не відповідають дійсності, а отже, є недостовірною інформацією.

Інформацію про те, що « ОСОБА_3 довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерских захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині» та «Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю «Інклюз» у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з «Інклюзом». Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал», то поширена відносно ОСОБА_3 інформація висвітлює його в якості особи, яка сприяє існуванню корупції в очолюваній ним установі - Дрогобицькому міськрайонному управлінні юстиції». При цьому автор статті зазначає конкретні фактичні обставини: «конфлікт зі стріляниною навколо мотелю «Інклюз» у Лішні» «самогубство молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ» .

Слова: « ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал» в текстовому навантаженні поширеної публікації розуміються як те, що проти нього порушено кримінальне провадження, за що передбачена кримінальна відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно із ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Також оскаржуване рішення мотивовано тим, що позивач вказує, що опублікована відповідачем інформація була негативною по відношенню до нього. Відповідач, не перевіряючи фактів, за відсутності належних та допустимих доказів, створив у суспільстві уявлення про те, що він незаконно отримав «КСІВУ УБД», «має ордени і медалі сумнівного походження», «сприяв різним кримінальним угрупуванням у рейдерських захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині», тобто є безпринципною та нечесною людиною, яка порушує вимоги закону, що свідчить про порушення прав позивача, які підлягають відновленню шляхом визнання поширеної інформації недостовірною та такою, що порочить і принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції зазначив, що інформація сформульована ОСОБА_1 способом категоричного та стверджувального висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження поширеної інформації була виражена без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин, що відбулися), які нічим не підтверджені, є не оціночним судженням, що вказує на суб`єктивну думку відповідача, вона є недостовірною, що підтверджено доказами, а тому є такою, що порушує ділову репутацію позивача, принижує його честь та гідність, негативно характеризує позивача в очах суспільства.

У рішенні зазначено, що позивачем доведено, що інформація, яка поширена відповідачем, є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а тому вона підлягає спростуванню відповідно до ст. 277 ЦК України.

Суд першої інстанції вірно вважав оціночними судженнями відповідача, який працював з позивачем у Дрогобицькій райдержадміністрації, про те, що «Його в адміністрації нічого не цікавило - тільки горілочка і «кобіти»; «Свого хамства до підлеглих не приховував, навіть до жінок»; «Важко пригадати собі більш некомпетентного і незнаючого першого зама голови, ніж ОСОБА_3» та відмовив у задоволенні.

Також рішенням суду відмовлено у задоволенні вимоги позивача щодо заборони відповідачу в засобах масової інформації розміщувати інформацію, що стосується його та його сім`ї, оскільки це втручання в право на свободу вираження поглядів та суперечить ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 34 Конституції України.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 10 000 грн., зважаючи на те, що публічний статус особи не є підставою для поширення про неї недостовірних відомостей.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Встановлено, що 5 вересня 2020 року в Україні офіційно розпочався виборчий процес, пов`язаний із підготовкою і проведенням місцевих виборів, встановлення та офіційне оголошення (офіційне оприлюднення) результатів яких мало відбутися у жовтні-листопаді. Такий процес передбачав проведення місцевих виборів також у Дрогобицькій об`єднаній територіальній громаді.

Відповідач ОСОБА_1 є мешканцем м. Дрогобич. З початком місцевих виборів 2020 року, відповідач протягом вересня-грудня 2020 року на Відкритому суспільному сайті «ТРУСКАВЕЦЬКИЙ ВІСНИК». опублікував статті під збірною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Зокрема, статті: 1) «ІНФОРМАЦІЯ_11» від ІНФОРМАЦІЯ_12; 2) «ІНФОРМАЦІЯ_13» від ІНФОРМАЦІЯ_14; 3) «ІНФОРМАЦІЯ_15» від ІНФОРМАЦІЯ_16; 4) «ІНФОРМАЦІЯ_17» від ІНФОРМАЦІЯ_18; 5) «ІНФОРМАЦІЯ_19» ІНФОРМАЦІЯ_20; 6) «ІНФОРМАЦІЯ_21» від ІНФОРМАЦІЯ_22; 7) «ІНФОРМАЦІЯ_23» від ІНФОРМАЦІЯ_24; 8) «ІНФОРМАЦІЯ_25» від ІНФОРМАЦІЯ_26; 9) «ІНФОРМАЦІЯ_27» від ІНФОРМАЦІЯ_28; 10) «ІНФОРМАЦІЯ_29» від ІНФОРМАЦІЯ_30.

Відповідач посилається на те, що ці публікації, які були передвиборною агітацією, спрямовані на те, щоб співгромадян уважно придивлятися до тих осіб, які намагалися заручитися підтримкою громади на майбутніх місцевих виборах, і, безумовно, найбільш прискіплива увага в них була приділена тим дрогобицьким місцевим чиновникам, що вже знаходилися при «владних кріслах», - міському голові м. Дрогобич, його заступникам, секретарю міської ради, депутатам.

На час поширення згаданої інформації відповідачем ОСОБА_3 займав посаду першого заступника голови Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області та на місцевих виборах був висунутий від Політичної партії «ІНФОРМАЦІЯ_31» кандидатом у депутати районної і обласної рад.

Тобто, є встановленим, що позивач ОСОБА_3 є публічною особою, відомим у суспільстві державним службовцем, який обіймає публічну посаду, а відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави,та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

Поширена інформація містить особисте суб`єктивне ставлення відповідача до ОСОБА_3 як до представника місцевої владної м. м.Дрогобича, що ґрунтується на власних судженнях та припущеннях автора щодо доброчесності і компетентності позивача. Поширені відповідачем статті містятьсатиру, гостру критику, негативну оцінку позивача і його публічної діяльності.

Позивач надав суду документи (довідки, медичні документи, посвідчення) на підтвердження того, що він певний період часу знаходився в зоні бойових дій у районі проведення антитерористичної операції на сході України, діючи в складі збройних формувань Добровольчого Українського Корпусу та Української Добровольчої Армії.

Відповідач висловловив міркування та припущення щодо можливих мотивів позивача для перебування в зоні АТО («ОСОБА_3 прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну»), наводить критичну оцінку щирості відповідних дій з боку певної частини громадськості та свої власні переконання з цього приводу («Але люди це розуміли по-своєму він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових «трудоднів» у зоні АТО і одержати «КСІВУ» УБД» (посвідчення учасника бойових дій)»), надає свою власну суб`єктивну оцінку тому факту, що військову службу ОСОБА_3 проходив не в лавах Збройних Сил України, а в складі неофіційних збройних формувань з числа добровольців - Добровольчого Українського Корпусу і Української Добровольчої Армії, де й отримав більшість військових відзнак («І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження»).

Звинувачень щодо позивача автор не зазначив.

У твердженні, що « ОСОБА_3 довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерских захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині» та «Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю «Інклюз» у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з «Інклюзом». Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал», то, на думку суду першої інстанції, поширена відносно позивача інформація висвітлює його в якості особи, яка сприяє існуванню корупції в очолюваній ним установі - Дрогобицькому міськрайонному управлінні юстиції. Однак, у цій інформації згадується не особа позивача, а установа, яка не ототожнюється з позивачем і є юридичною особою та самостійним суб`єктом.

Вислови «яке до 2015 року прославилося допомогою та сприяннями різним кримінальним угрупуванням у рейдерських захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині» стосується не ОСОБА_3 як фізичної особи, а (Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Ця інформація не містить фактичних тверджень, висловлених у категоричній формі, чи обвинувачень в адресу позивача у вчиненні будь-яких конкретних кримінальних правопорушень, інших протиправних діянь або аморальних проступків, в тому числі у зв`язку з його роботою в органах юстиції. У зазначених твердженнях відповідач не стверджував, що саме ОСОБА_3 був причетний до відповідних подій, зокрема, рейдерства, сприяння кримінальним угрупуванням; він висловив свою суб`єктивну думку і погляди як мешканець м. Дрогобича про місцеве управління юстиції як установу, з якою пов`язані окремі резонансні події.

З Єдиного державного реєстру судових рішень та ухвали слідчого судді у відповідному кримінальному провадженні вбачається, що з приводу заволодіння нерухомим майном у шахрайський спосіб та причетність до цього працівників Дрогобицького МРУЮ проводилося розслідування (кримінальне провадження № 0001576 від 12 липня 2014 року). Відповідач не стверджував про особисту причетність до цього позивача, а вислів « ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал» є мовностилістичним прийомом, метафорою, покликаною лише підкреслити той факт, що працівники очолюваної ним державної установи (начальник ВДВС Дрогобицького МРУЮ, начальник реєстраційної служби Дрогобицького МРУЮ) були об`єктом інтересу з боку правоохоронних органів у рамках вказаного кримінального провадження щодо комплексу «Інклюз».

У поширеній відповідачем інформації не зазначено фактичних тверджень, висловлених у категоричній формі, чи обвинувачень позивача у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, інших протиправних діянь або аморальних проступків.

Тому належить погодитися із позицією відповідача, що у своїх статтях він надає власну оцінку ОСОБА_3 як чиновнику місцевого рівня, локальному політичному діячеві та людині, яка претендувала на роль представника інтересів виборців у районній і обласній радах, виражає особисте ставлення до реальних подій, що дійсно мали місце в період перебування позивача на керівних посадах у Дрогобицькому міськрайонному управлінні юстиції Львівської області та в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області, у тому числі до конфлікту довкола відпочинкового комплексу «Інклюз» (с. Лішня) і до участі в цьому конфлікті органів державної виконавчої служби. Подібна оцінка не вважається інформацією, достовірність або недостовірність якої може бути перевірено чи спростовано. Така інформація єІнформація, викладена у вищезазначених статтях, є лише політичною критикою позивача і його діяльності на посадах в Дрогобицькому міськрайонному управлінні юстиції Львівської області та у Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області, передвиборною агітацією проти кандидатури ОСОБА_3 на місцевих виборах.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до ч. 1 ст. 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Суспільство також має право на отримання інформації яка відповідає дійсності та надає можливість здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо щоб інформація, яка розповсюджується будь ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

Для забезпечення громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони обираючи кар`єру публічної особи погодились на таку увагу.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес.

Суду належить уважно розрізняти факти та оціночні судження і критику у поєднанні з дотримання розумних меж цих суджень.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно постанови Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації належить розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

Публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст.ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами, тобто, межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими. Про це неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях при застосуванні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, зокрема, у справах: «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

У рішенні по справі «Інститут економічних реформ проти України», розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, Європейський суд зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У цьому рішення суд наводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» Європейський суду з прав людини зазначив: «Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства». «Фундаментальною вимогою права дифамації (the law of defamation) є те, що для виникнення підстави для подання позову про дифамацію необхідно, щоб дифамація була звернена до конкретної особи. Якби усім державним посадовцям було б дозволено звертатися до суду з позовами про дифамацію через будь-яку заяву критичного характеру стосовно ведення державних справ, навіть у ситуаціях, коли до посадовця не зверталися на ім`я або в інший (такий, що може бути ідентифікований) спосіб, журналісти були б завалені позовами. Це не лише вилилося б у накладення надмірного і непропорційного тягаря на засоби масової інформації, що здійснювало б тиск на їхні ресурси та затягло б їх у нескінченні судові тяжби. Безсумнівно, це мало б ефект стримування, яке відчувала б преса, виконуючи роль рупора інформації та громадського охоронця порядку (watchdog)».

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що поширена ОСОБА_1 інформація була його власними судженнями та оцінкою поширеної і оформленої у вигляді публікації інформації щодо позивача у справі. Така оцінка є вираженням суб`єктивної думки відповідача, тобто не є твердженням, висловленим особисто відповідачем про факт, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації. Такі висновки не можуть бути спростовані чи підтверджені.

Згідно із ст. 9 Виборчого кодексу України виборці мають право, серед іншого, брати участь у проведенні передвиборної агітації на відповідних виборах. Громадяни України мають право вільно агітувати за або проти кандидатів, партій (організацій партій) - суб`єктів відповідного виборчого процесу, вільно і всебічно обговорювати передвиборні програми кандидатів, партій (організацій партій), політичні, ділові та особисті якості кандидатів. Кандидати, партії (організації партій) - суб`єкти відповідного процесу можуть вільно вести передвиборну агітацію з дотриманням вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 21 цього Кодексу встановлено, що виборчий процес кожних виборів здійснюється на засадах, зокрема, свободи передвиборної агітації. Передвиборна агітація - це здійснення будь-якої діяльності з метою спонукання виборців голосувати за або не голосувати за певного кандидата, партію (організацію партії) - суб`єктів виборчого процесу. Передвиборна агітація може здійснюватися у будь-якій формі та будь - якими засобами, що не суперечать Конституції України та законам України (ч. 1 ст. 51). Передвиборна агітація може проводитися у таких формах: оприлюднення в друкованих та аудіовізуальних (електронних) засобах масової інформації політичної реклами, виступів, інтерв`ю, нарисів, відеофільмів, аудіо- та відеокліпів, інших публікацій та повідомлень (п.4); публічні заклики голосувати за або не голосувати за кандидата, партію (організацію партії) - суб`єкта виборчого процесу або публічні оцінки їхньої діяльності (п. 9).

Позивач поширив інформацію щодо позивача в час передвиборної агітації. Він стверджує, що опубліковані ним статті є формою передвиборної агітації проти кандидатури ОСОБА_3 на відповідних місцевих виборах (до районної та обласної рад). Мотиви написання статті пов`язані з тим, що особа позивача, його попередня суспільно - політична діяльність (у тому числі на посадах державної служби) становили підвищений суспільний інтерес, позаяк метою будь-якої виборчої кампанії є відбір до представницьких органів державної влади та місцевого самоврядування тільки справді гідних і достойних кандидатів, найкращих представників відповідної територіальної громадин. Оскільки з приводу політичних, ділових та особистих якостей Позивача ОСОБА_1 мав сумніви, то ним було прийнято рішення про агітацію проти цього кандидата на підставі тих гарантій, які надавало йому виборче законодавство України.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув.

Позивач є публічною особою і політиком, відомим у Дрогобицькому районі Львівської області;депутатом Дрогобицької районної ради Львівської області та обіймає посаду уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. Він підтвердив, що займається політичною діяльністю. З належністю позивача до політичних діячів та публічних осіб, а також з тим фактом, що межа допустимої критики щодо таких осіб є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, погодився суд першої інстанції, однак, не врахував ці обставини при вирішенні спору. Позивач як публічна особа має бути відкритий для прискіпливого контролю за ним суспільства.Поширенавідповідачем інформація стосувалася службової та політичної діяльності позивача, була предметом суспільного інтересу, позивач повинен рахуватися з підвищеним рівнем критики, межа якої є ширшою, ніж межі критики поведінки пересічної особи.

Окрім того, встановлено, що інформація щодо ОСОБА_3 була розміщена на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8.

Позивач звернувся з вимогою про визнання недостовірною та такою, що порушує його права на повагу, гідність, честь та недоторканість ділової репутації інформації, розміщеної ОСОБА_1 на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8. Також він просив зобов`язати відповідача спростувати поширену ним інформацію у спосіб, у який вона була розмішена - помістити на інтернет-сторінці, на якій відбулася публікація,- на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

У постанові від 1 липня 2021 року (справа № 759/15075/19) Верховний Суд зазначив, що за результатами розгляду справи суд приймає рішення, у якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа № 523/9076/16-ц) зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Згідно постанов Верховного Суду від 30 липня 2020 року (справа № 664/1893/17) та 12 серпня 2020 року (справа № 761/42332/17) пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 295/5066/19 визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У постанові Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Звертаючись з цим позовом, позивач вказав як відповідача по справі лише ОСОБА_1 . Однак, власник інформаційного порталу Відкритого суспільного сайту « Трускавецький вісник » ІНФОРМАЦІЯ_8 не був залучений до участі у справі.

Відповідно до вимог п.4 ч.3 ст. 374 ЦПК України у випадку, коли суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі, це є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Згідно із постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 320/10226/18 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання прозаміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

У даній справі необідним єзалучення до участі у справі у якості відповідача (співвідповідача) власника інформаційного порталу Відкритого суспільного сайту ««Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8, якого позивач не зазначив відповідачем та не заявив клопотання про таке залучення судом.

Рішенням суду першої інстанції на відповідача був покладений обов`язок опублікувати відповідне спростування на веб- сайті, власник якого не брав участі у справі та, відповідно, не несе жодних зобов`язань щодо виконання рішення суду.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 4 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу, гідність, честь та недоторканість ділової репутації інформацію, розміщену ОСОБА_1 на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8, а саме: «ОСОБА_3 довгі роки працював начальником Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, яке до 2015 року прославилося допомогою та сприянням різним кримінальним угрупуванням у рейдерських захопленнях різних привабливих об`єктів і фірм на всій Дрогобиччині». «Чи не найгучнішою справою був конфлікт зі стріляниною навколо мотелю «Інклюз» у Лішні. Одні нападали і відвойовували, інші захищалися. Дуже резонансна справа була у Дрогобичі із самогубством молодого працівника виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, яка була пов`язана також з «Інклюзом». Як тоді стверджували деякі працівники управління юстиції, причиною такого вчинку був тиск на цього чоловіка зі сторони його начальства з метою змусити його підписувати необхідні документи сумнівного та корупційного характеру. ОСОБА_3 занервував - за ним потягнувся кримінал». «І ОСОБА_3 прийняв вірне рішення - йти на фронт, начебто, захищати неньку-Україну. Але люди це розуміли по-своєму він втікав від криміналу, а для цього треба стати воїном, заробити необхідну кількість бойових «трудоднів» у зоні АТО і одержати «КСІВУ» УБД» (посвідчення учасника бойових дій). І повернутися додому в новій військовій формі з орденами і медалями (щоправда, сумнівного походження)»; зобов`язання ОСОБА_1 спростувати розміщену ним недостовірну інформацію у спосіб, у який вона була розміщена, - її спростування помістити на інтернет-сторінці, на якій відбулася публікація, зокрема: на інформаційному порталі Відкритого суспільного сайту «Трускавецький вісник» ІНФОРМАЦІЯ_8; стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди та 1 816 грн. судового збору в дохід держави, - скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Постанову складено і підписано 21 червня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк