Дата документу 15.06.2022 Справа № 317/4383/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/4383/18 Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
Провадження № 22-ц/807/1381/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.,

Кримської О.М.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Геруса Юрія Миколайовича на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мантули Вікторії Миколаївни, заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мантули В.М.

В обґрунтування скарги заявником вказано, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.03.2019р. у цивільній справі № 317/4383/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.12.2018р. до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Про дане рішення суду боржник не знав, продовжував жити разом з дітьми та стягувачем ОСОБА_2 за однією адресою та приймав участь у вихованні та утриманні дітей. З кінця 2020 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали проживати окремо, діти залишились проживати разом із матір`ю, що підтверджується розпискою боржника від 22.10.2020р., яку стягувач ОСОБА_2 долучила до матеріалів виконавчого провадження.

З грудня 2020р. боржник проживає окремо від дітей та стягувача, але утримував дітей у добровільному порядку. Стягувач звернулася до Запорізького районного суду Запорізької області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та відповідно до ухвали суду від 10.02.2021р. отримала виконавчий лист, який пред`явила до примусового виконання. 04.03.2021р. державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 64681647. На запит представника боржника 22.11.2021р. державним виконавцем було проведено та надіслано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який представник боржника вважає протиправним та таким, що не відповідає дійсності, а тому підлягає скасуванню, оскільки вважає, що аліменти мали стягуватись з лютого 2021р., однак державний виконавець нарахувала заборгованість з грудня 2018р.

Боржник вважає, що розрахунок заборгованості, здійснений за період з грудня 2018 р. по лютий 2021р. є необґрунтованим та таким, що суперечить матеріалам виконавчого провадження, та грубо порушує права боржника, оскільки ВП № 64681647 було відкрито лише 04.03.2021р. Крім того, вважає, що державний виконавець невірно зазначив, що аліменти стягуються протягом всього періоду, на який присуджені платежі. Вважає, що, звернувши стягнення в липні 2021р. на заробітну плату боржника, виконавець позбавляється права нараховувати заборгованість у зв`язку з її погашенням шляхом відрахувань з заробітної плати, проте в даному випадку продовжує її необґрунтовано нараховувати з суми доходу, що перевищує фактичний розмір доходів боржника і призводить до накопичення заборгованості. Стягнення необґрунтованого та протиправного розміру заборгованості за місцем роботи в розмірі 1/2 частини доходів ставить боржника в критичне фінансове становище, оскільки сплата аліментів на дітей і стягнення заборгованості за місцем роботи становить 100% від доходів.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця в частині розрахунку заборгованості за аліментами та скасувати розрахунок заборгованості від 18.11.2021р. № 35242/2, як протиправний та необґрунтований, а також зобов`язати державного виконавця усунути допущене порушення.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2022 року у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Геруса Ю.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а скаргу задовольнити в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що до грудня 2020 року вони зі стягувачем та дітьми продовжували жити однією сім`єю, тому він добровільно утримував свою сім`ю, зокрема, своїх дітей. Дружина державному виконавцю підтверджувала ці обставини своєю заявою від 22.10.2021р. Також в заяві про примусове виконання стягувач не просила стягувати аліменти за минулий період. Тому, оскільки дублікат видано в лютому 2021 року, то заборгованість слід вираховувати саме з лютого 2021 року. На думку скаржника, державний виконавець неправильно визначила розмір заборгованості без врахування вказаних обставин, а також, направивши вимогу за місцем його роботи, де з нього вже вираховуються платежі, безпідставно продовжувала здійснювати нарахування заборгованості. Вказував, що суд не взяв до уваги, що декілька платежів на користь стягувача, які він здійснив у добровільному порядку, не були враховані при визначення розміру заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання апеляційного суду 15.06.2022р. скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Герус Ю.М. не з`явилися, але надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила наявність великої заборгованості по аліментам, часткове та періодичне їх надходження їй, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказувала, що погоджується з тим, що державний виконавець обрахувала заборгованість з дня, який визначив суд. Боржник з

сім`єю не проживав, кошти на дітей сплачував лише періодично та не у повному розмірі.

Державний виконавець Мантула В.М. в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, але надала заяву про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах доводів скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необгрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтова-

ність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26.02.2019р. у справі № 317/4383/18 (провадження № 2/317/405/2019) був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.12.2018р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З рішення суду вбачається, що відповідач ОСОБА_1 позов визнав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, що підтверджується його клопотанням, яке міститься в матеріалах справи, від 26.02.2019р., тому посилання скаржника у скарзі на те, що боржник про дане рішення суду не знав, спростовується зазначеним рішенням суду та його клопотанням про визнання позову. Рішення суду набрало законної сили 29.03.2019 р.

08.02.2021 р. стягувач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. 10.02.2021р. Запорізьким районним судом Запорізької області заява про видачу дубліката виконавчого листа була задоволена. 23.02.2021р. стягувач ОСОБА_2 отримала дублікат виконавчого листа.

З долучених державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження, які були витребувані судом, вбачається, що 02.03.2021р. ОСОБА_2 звернулася до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 317/4383/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнутих аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.12.2018р. до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця від 04.03.2021р. було відкрито виконавче провадження № 64681647.

30.04.2021р. державним виконавцем у виконавчому провадженні № 64681647 була винесена постанова про арешт коштів боржника.

Згідно розрахунку заборгованості № 13698/2 від 30.04.2021р., період нарахування заборгованості по аліментам згідно виконавчого документа державним виконавцем визначено з грудня 2018р., та станом на 30.04.2021р. її розмір становить 122 961,79 грн.

08.07.2021р. та18.11.2021р. державним виконавцем у виконавчому провадженні № 64681647 були винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

18.11.2021р. державним виконавцем у виконавчому провадженні № 64681647 були винесені такі постанови: постанова про арешт майна боржника, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Крім того, 18.11.2021р. за № 35212/2 боржнику ОСОБА_1 державним виконавцем було направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. Також складено розрахунок заборгованості станом на 18.11.2021р., з яким не погодився боржник ОСОБА_1 .

З оскаржуваного скаржником розрахунку № 35242/2 від 18.11.2021р. вбачається, що він був зроблений державним виконавцем за період з грудня 2018 року по 31.10.2021р. включно, з якого вбачається, що сума заборгованості складає 147 992,75 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій державного виконавця зі складання вказаного розрахунку заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив з того, що боржником до виконавчої служби не було надано жодного доказу (квитанції) про сплату аліментів на утримання дітей за період з грудня 2018р. по березень 2021р. (включно), а долучені квитанції (чеки), починаючи з квітня 2021 року, були враховані державним виконавцем при розрахунку. Отже, дії державного виконавця суд першої інстанції визнав законними.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Положенням статті 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутись до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вони вважають, що таким рішенням, дією або бездіяльністю порушено їх права чи свободи.

Частиною четвертою статті 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Дійсно, ефективне і своєчасне виконання судових рішень неможливе без надання

виконавцеві повноважень щодо застосування санкцій до боржників, які умисно не виконують судові рішення й законні вимоги виконавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Вказана норма про щомісячне обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів діє з 05 жовтня 2016 року (із набранням чинності Закону України від 02 червня 2016 року № 14040-VІІ "Про виконавче провадження"). Аналогічна позиція викладена в ухвалі від 01.04.2019 по справі № 708026/18 Касаційного цивільного суду Верховного Суду.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, саме державний виконавець наділений повноваженнями на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів. В разі, якщо сторона виконавчого провадження фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості, який вирішується в судовому порядку.

Згідно з роз`ясненнями пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року № 6, спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та ви-

плати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи борж-

ником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату праців-

ника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Як вірно встановив суд першої інстанції, згідно звіту про здійснення відрахування та виплати, наданого Комунальним підприємством «Київтранс» Автобусним парком № 8, із заробітної плати ОСОБА_1 з липня 2021 року по жовтень 2021 року було утримано 50 відсотків стягнення (за кожний місяць).

Також, як вбачається з довідки № 204 від 30.11.2021р., виданої Комунальним підприємством «Київтранс» Автобусним парком № 8, ОСОБА_1 за період з липня 2021 р. по жовтень 2021р. було нараховано 40 123,02 грн. заробітної плати, а утримано і пере-

раховано по виконавчому листу 16 395,76 грн.

Тобто, доводи скаржника про те, що з нього утримується 100% від доходів на сплату аліментів та стягнення заборгованості, спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана ОСОБА_1 розписка, на яку він посилається і в апеляційній скарзі, про те, що він зобов`язується виплачувати грошові кошти на трьох дітей в розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину з 25.10.2020р., не є належним доказом у справі, оскільки є рішення суду, яке має виконуватись належним чином, та складання будь-яких розписок, якими, до того ж, порушуються інтереси дітей на належне матеріальне утримання, є неправомірним. До того ж, ця розписка складена не стягуваачем, яка начебто погодилась із цим, а самим боржником.

Крім того, навіть виконання цієї розписки не довів скаржник при розгляді апеляційної скарги, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження щодо щомісячної сплати ним на користь стягувача по 3000 грн. Не підтверджено також і факт того, що боржник та стягувач проживали однією сім`єю до зазначеного часу, адже шлюб між ними був розірваний 06.11.2011р., що підтверджується рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 2-1910/2011 (а.с. 13).

Також колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що він до грудня 2020 року проживав разом з ОСОБА_2 та добровільно утримував дітей, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з нею зареєстровані та проживають її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 009538 від 12.12.2018р. (а.с. 11), а відомості щодо проживання боржника ОСОБА_1 разом із ОСОБА_1 у зазначеній довідці відсутні.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 вказувала, що боржник не проживав з нею і дітьми у вказаний ним період.

Зазначені апелянтом доводи в обгрунтування витрат на дітей не доводять підстав для скасування розрахунку заборгованості по аліментам, оскільки всі платіжні документи були враховані державним виконавцем при підрахунку заборгованості. Тому аргументи скаржника про значно завищений державним виконавцем розмір заборгованості, колегія суддів не бере до уваги.

Суд правильно визнав, що надані апелянтом декілька квитанцій дійсно підтверджують сплату боржником на рахунок стягувача кількох платежів. Але, враховуючи характер таких виплат та їх призначення, вони не пов`язані з утриманням дітей у розумінні аліментів.

До того ж, колегія суддів приймає до уваги новий розрахунок заборгованості від 26.01.2022р. № 3354/2, складений державним виконавцем Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мантулою В.М., який міститься в матеріалах справи (а.с. 112-113), згідно якого ОСОБА_1 було нараховано заборгованість по аліментам у період з грудня 2018 року по грудень 2021 року з урахуванням всіх сплачених боржником аліментів.

Так, якщо у розрахунку від 18.11.2021р. за весь період та станом на 01.11.2021р. визначено сплату боржником аліментів на суму 21 252,22 грн., то у розрахунку від 24.01.2022р. за цей же період визначено сплаченим аліментів на суму 27 515,18 грн. Тобто держаним виконавцем вже самостійно відкориговано розрахунок від 18.11.2021р. урахуванням проплат скаржника на суму 6300 грн.

Відтак, станом на 31.12.2021р. включно загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 136 270,64 грн.

Виключним правом та обов`язком державного виконавця в силу вимог ст. 195 ч. 3 СК України, ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" є здійснення розрахунків заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні. Кожний наступний розрахунок державного виконавця заборгованості боржника по аліментам робить нечинним попередній такий розрахунок державного виконавця.

Проте, боржник не вважав за доцільне змінювати та не змінював вимоги своєї скарги у цій справі, новий розрахунок заборгованості по аліментам, визначеної державним виконавцем станом на 26.01.2022р. з урахуванням сплачених боржником аліментів, не оскаржував, у тому числі, з підстав того, що державним виконавцем в останньому не було враховано будь-якої його сплати.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Таким чином, дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості по аліментам з грудня 2018 року по грудень 2021 року, яка станом на 31.12.2021 року включно склала 136 270,64 грн., є правомірними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Геруса Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 26 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 червня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Кримська О.М.