Справа № 212/9133/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2022 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., секретаря судового засідання Кушнарьової К.О., відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі сторін, які беруть участь у справі, та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошина Ольга Віталіївна про визнання договору довічного утримання недійсним,-
11 жовтня 2021 року представник позивача - адвокат Храмов М.П., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошина Ольга Віталіївна, у якому просить суд визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між позивачем, її чоловіком ОСОБА_3 та відповідачем, посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., та Договір про внесення змін до договору довічного утримання між тими ж сторонами, який є невід`ємною частиною основного договору довічного утримання, повернути сторони до початкового положення, скасувавши право власності відповідача, і зняти заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач та її чоловік ОСОБА_3 є власниками трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 . У зв`язку із тим, що останні потребували стороннього догляду, тому уклали з відповідачем ОСОБА_4 договір довічного утримання в 2017 році, посвідчений нотаріально. За договором довічного утримання позивач та її чоловік передали відповідачу у власність вищезазначену квартиру, а відповідач зобов`язалася вчинити певні дії майнового і немайнового характеру, тобто здійснювати догляд за позивачем та її чоловіком, а саме надавати побутові послуги (вологе прибирання квартири один раз на тиждень, прання та прасування білизни один раз на десять днів тощо), забезпечувати їх харчуванням, медичними послугами (виклик лікаря, діагностичне обстеження тощо), витратами на придбання лікарських засобів та інше. Відповідач з моменту укладення договору та до теперішнього часу жодного разу не виконувала покладені на неї обов`язки, уклавши зазначений договір відповідач не здійснювала догляд за позивачем та її чоловіком. Внаслідок хвороби ОСОБА_3 , із яким позивач спільно проживала, помер та ОСОБА_1 прийняла спадщину. Відповідач не надавала допомоги за життя ОСОБА_3 та не займалась похованням останнього, після його смерті спільно із позивачем не мешкає та не мешкала з моменту укладення договору. На думку позивача, укладаючи договір довічного утримання ОСОБА_4 не мала наміру та бажання його виконувати. Наявний договір довічного утримання порушує права позивача, оскільки вона не отримує визначеного за договором, натомість позбулася права власності на належну їй квартиру, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.
20 грудня 2021 року судове засідання відкладено, у зв`язку із неявкою відповідача.
Ухвалою суду від 20 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд по суті.
15 лютого 2022 року судовий розгляд відкладений через неявку відповідача.
15 березня 2022 року та 11 травня 2022 року розгляд справи не відбувся, відповідач до суду не з`явилася.
Позивач звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошина О.В. подала до суду заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, заперечень проти позовних вимог не має та при прийнятті рішення по суті покладається на розсуд суду.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлялася про час, дату та місце проведення судових засідань, до суду не з`явилася, не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення або розгляд справи за її відсутності суду не надавала, про причини своєї неявки не повідомила.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами. У зв`язку із зазначеним, 20 червня 2022 року судом постановлена ухвала про розгляд справи у заочному порядку.
Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що 12 серпня 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (далі ОСОБА_5 ), та ОСОБА_6 (далі Набувач) уклали Договір довічного утримання (далі Договір), який посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-2071 (а.с. 8-9).
15 серпня 2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (далі Сторони) уклали Договір про внесення змін до договору довічного утримання, посвідченого 12.08.2017 року Другою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2071, який посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-2088 (а.с. 10)
Відповідно до пункту 1.2. Договору ОСОБА_3 та ОСОБА_1 передають у власність ОСОБА_6 належну їм на праві приватної власності квартиру за АДРЕСА_2 , а ОСОБА_6 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічним доглядом.
Згідно з пунктами 2, 3 Договору ОСОБА_6 зобов`язалася у встановлені строки та в обсязі, передбаченому Договором, здійснювати утримання (догляд) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , надавати побутові послуги, необхідну медичну допомогу, забезпечувати харчуванням, вбранням, а в разі смерті поховати їх. Вартість щомісячного матеріального забезпечення за угодою сторін складає 1400 гривень.
У пункті 5.4 Договору сторони визначили, що договір може бути розірваний: в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією зі сторін у судовому порядку.
Також, сторони підтвердили, що Договір цей не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом.
Після укладення вищезазначеного Договору ОСОБА_6 змінила призвіще на «Павлова», що підтверджується повторним свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 2021 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а. с. 29).
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено статтею 627 ЦК України та відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст. 638 ЦК України).
Загальні положення про договір визначені розділом ІІ Глави 52 Цивільного Кодексу України.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини 1 статті 209 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК).
Відповідно до статті 745 ЦК договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу (ст. 748 ЦК).
Як передбачено частинами першою та другою статті 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
Відповідно до статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.
У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч. 1 ст. 756 ЦК).
Аналогічні положення закріплені у пункті 4 Договору (а.с. 8 зворотній бік).
Позивач вказує, що відповідач з моменту укладення договору не виконує його умови, зокрема не забезпечує продуктами харчування, ліками та грошима, не здійснювала оплату комунальних послуг, не займалася похованням ОСОБА_3 , після смерті якого позивач залишилася одна, постійно хворіє, а тому не має можливості самостійно себе забезпечувати.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідач відзив та свої докази на спростування доводів та доказів сторони позивача не надала, а тому суд виходить з доказів, які надані позивачем.
Судом встановлено, що відповідач не виконує умови укладеного між нею, позивачем та її чоловіком договору довічного утримання, зокрема, не відвідує позивача, не допомагає при хворобі, жодного догляду за нею не здійснює, чим не виконує відповідні умови договору, передбачені пунктами 2, 3.
Відповідно до договору довічного утримання виконання обов`язків набувачем є безумовним, тобто не ставиться в залежність від наявності відповідного звернення відчужувача чи інших причин, що набувач вважатиме об`єктивними для можливого невиконання договору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним розпоряджень позивача, зазначених у договорі (в матеріалах справи відсутні дані, що свідчать про протилежне).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині визнання договору довічного утримання недійсним.
Що стосується вимоги про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, суд виходить з наступного.
Відповідно до копії Договору довічного утримання від 12.08.2017 року та копії Договору про внесення змін від 15.08.2017 року, який є невід`ємною частиною Договору довічного утримання, укладених між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , державним нотаріусом вчинено посвідчувальний напис про заборону відчуження зазначеного у Договорі майна: квартири, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до припинення договору (а.с. 8 зворотній бік).
Нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору (пункт 5 Глави 15 Порядку).
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.
Отже, на думку суду, є безпідставними вимоги позивача про те, що слід застосувати наслідки розірвання договору, а саме повернути сторони до початкового положення, оскільки саме за законом позивач набуває право власності на нерухоме майно, яке нею передане набувачу за договором, в разі розірвання договору довічного утримання.
Реєстрація права власності на нерухоме майно за відчужувачем (в даному випадку ОСОБА_4 ) після розірвання договору довічного утримання здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та на підставі цього судового рішення.
Таким чином, з огляду на імперативні приписи законодавства в частині обов`язку нотаріуса зняти заборону відчуження на підставі судового рішення про розірвання договору довічного утримання, враховуючи задоволення позовної вимоги про визнання недійсним такого договору, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині зняття заборони відчуження нерухомого майна та повернення сторін до початкового положення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову (а.с. 1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 207, 209, 525, 526, 626-629, 638, 744, 745, 748, 749, 755, 756 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошина Ольга Віталіївна про визнання договору довічного утримання недійсним задовольнити частково.
Визнати недійсним договір довічного утримання від 12 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2-2071, зі змінами, внесеними Договором про внесення змін до договору довічного утримання від 15 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2-2088.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на заочне рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів з дня закінчення розгляду справи.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_4 ;
Повний текст рішення суду складено та підписано без його проголошення 24 червня 2022 року.
Суддя: Н. М. Ваврушак