Ухвала

10 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 761/36563/20-ц

провадження № 22-ц/824/6255/2022

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А., перевіривши відповідність вимогам статті 356 ЦПК України апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 03 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 надіслала на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Згідно вимог статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Отже, апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Безпосередньо в апеляційній скарзі відповідач порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та зазначає, що представник відповідача в судовому засіданні присутнім не був, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказує, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 рокунаправлялось на адресу відповідача чи його представника.

Пояснює, що їй було відомо про існування оскаржуваного рішення, однак станом на 05 січня 2022 року відповідачем не було отримано копії повного тексту рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року, що унеможливило реалізацію нею свого права на апеляційне оскарження.

05 січня 2022 року представником відповідача було отримано копію оскаржуваного судового рішення, на підтвердження чого до апеляційної скарги додається копія відповідної заяви та розписки.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст.ст 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»).

У пункті 6 постанови № 12 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року роз`яснено, що у клопотанні про поновлення строку мають бути зазначені причини пропущення строку на апеляційне оскарження та докази, що підтверджують наявність поважних причин його пропуску.

Судом установлено, що ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд даної цивільної справи, приймала участь у її розгляді, зокрема, подавала клопотання.

При цьому, з пояснень відповідача вбачається, що їй було відомо про існування оскаржуваного рішення, проте необґрунтовано з яких поважних причин остання з серпня 2021 року по лютий 2022 року не могла реалізувати своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

А отже, наведені відповідачем причини пропуску строку на апеляційне оскарження суд визнає неповажними, оскільки відповідач ОСОБА_1 , будучи обізнаною про відкрите відносно неї судове провадження, тривання справи та прийняте рішення, не навела жодних поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження майже на 5 місяців.

Згідно частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, апелянту на виконання вищевказаних положень закону необхідно вказати поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та надати суду відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, адже безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

За вказаних обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 185, 354, 356, 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Визнати наведені відповідачем ОСОБА_1 причини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішенняПечерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року неповажними.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року - залишити без руху.

Надати апелянту строк до 10 березня 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для надіслання на адресу апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені статтею 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя В.А. Кравець