Ухвала

23 червня 2022 року

м. Київ

справа № 2-6652/11

провадження № 61-4653ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про зменшення обов`язкової частки спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У 2011 році ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила зменшити обов`язкову частку спадкового майна відповідачки ОСОБА_1 після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/50 частини від обов`язкової частки у спадщині, у зв`язку з чим визнати за ОСОБА_3 обов`язок сплатити на користь ОСОБА_1 15 800,00 грн шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок суду як компенсації за належну ОСОБА_1 1/50 частини спадкового майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 07 вересня 2012 року відмовив в задоволенні позову. Повернув ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , суму коштів у розмірі 15 800,00 грн, що внесена на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва згідно із квитанцією від 22 березня 2012 року № 66 на р/р 3058, МФО 820019 , отримувач - Дніпровський районний суд м. Києва, банк отримувача - ГУ ДКУ у м. Києві.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 27 листопада 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2012 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Зменшив обов`язкову частку спадкового майна ОСОБА_1 після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/50 частини від обов`язкової частки у спадщині за заповітом ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори за номером в реєстрі нотаріальних дій № 2у-563 від 10 серпня 1999 року, у зв`язку з чим визнав за ОСОБА_3 обов`язок сплатити на користь ОСОБА_1 шляхом перерахування коштів у сумі 15 800,00 грн на депозитний рахунок суду, які зарахувати як компенсацію на належну ОСОБА_1 1/50 частину спадкового майна, яке заходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 23 травня 2022 року подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

В касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження посилаючись на те, що про час засідання та розгляд справи в апеляційному суді ОСОБА_1 в установленому законом порядку повідомлено не було, у справі відсутні докази повідомлення та отримання такої інформації. Представник відповідача (на час розгляду справи, адвокат Макода В. Є.) приймав участь у засіданні, але яким чином отримав повідомлення про засідання в матеріалах справи інформація також відсутня. Про рішення апеляційного суду відповідач та її новий представник - ОСОБА_2 дізналися випадково від ріелтора, який здійснював оформлення купівлі-продажу спірної квартири. Рішення апеляційного суду від 27 листопада 2012 року ОСОБА_1 направлено не було, докази направлення та отримання судового рішення в матеріалах справи відсутні. Також, в Єдиному реєстрі судових рішень до цього часу рішення апеляційного суду від 27 листопада 2012 року відсутнє. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомився зі справою лише 31 серпня 2020 року. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)» з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин. Відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, строки, які були автоматично продовжені згідно із Законом № 540-ІХ продовжуються до 31 квітня 2022 року, тобто ці норми діяли на час подання скарги. Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Крім цього, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2022 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 неповажними. Касаційну скаргу залишено без руху та надано для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявнику слід було надіслати до суду касаційної інстанції заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення цього строку з наданням відповідних доказів, а також надати копію рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року, яке повинно бути оформлено відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання цієї ухвали.

Залишаючи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 без руху у зв`язку з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, Верховний Суд виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів недодержання апеляційним судом вимог статті 222 ЦПК України 2004 року. Також, заявником не зазначено обставин, за яких ОСОБА_1 протягом десяти років не вживала заходів, щоб дізнатися про результати розгляду справи апеляційним судом, оскільки, як зазначає сам заявник в касаційній скарзі, адвокат ОСОБА_1 - Макода В. Є. приймав участь у судовому засіданні, а також не пояснюють неможливості реалізації заявником протягом тривалого часу (десять років) своє право на касаційне оскарження судового рішення. Крім цього, посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на те, що зі справою він ознайомився 31 серпня 2020 року, тобто під час дії на всій території України карантину, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки воно ніяк не обґрунтовано та не надано жодних доказів того, що пропуск строку на касаційне оскарження зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, за ідентифікаторами поштового відділення 543 та 551 заявник отримала вказану ухвалу 07 червня 2022 року.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 10 червня 2022 року на виконання вимог вказаної ухвали подав засобами поштового зв`язку клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та копію рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року.

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази направлення апеляційної скарги ОСОБА_1 чи її представнику. У зв`язку з тим, що рішенням суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову, тому відповідачка мала впевненість про припинення спору, при цьому, додатковим фактором була відсутність сплати з боку позивача коштів у розмірі 15 800,00 грн за зменшення обов`язкової частки спадкового майна. Апеляційним судом порушено вимоги частини другої статті 222 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, оскільки адвокат ОСОБА_1 - Макода В. Є. , який був присутнім у судовому засіданні апеляційного суду, в установленому порядку не отримав копії рішення апеляційного суду. Про час засідання та розгляд справи в апеляційному суді ОСОБА_1 в установленому законодавством порядку не було повідомлено (повістка не направлена чи іншим засобом не повідомлена), у справі відсутні докази повідомлення та отримання такої інформації. Про час судового засідання офіційно був ознайомлений лише адвокат позивача (стор. 248). Представник ОСОБА_1 (на час розгляду справи, адвокат Макода В. Є.) прийняв участь у засіданні, але яким чином отримав повідомлення про засідання невідомо (в матеріалах справи інформація про його ознайомлення з часом проведення засідання відсутня). Незважаючи на участь цього представника в засіданні суду він не поінформував ОСОБА_1 про час розгляду справи, чим порушив законодавство, а також не поінформував її про прийняте судом рішення. Зазначене вказує на наявність протиправного зговору між адвокатами чи злочинна халатність, яка призвела до значних моральних та матеріальних втрат відповідачем. У зв`язку з відсутністю впродовж десяти років будь-яких контактів з позивачем (причина неприязні особисті стосунки), про смерть позивачки та переходу прав на житло, ОСОБА_1 та її новий представник - ОСОБА_2 дізналися лише навесні 2020 року випадково від ріелтера, який здійснював оформлення купівлі-продажу спірної квартири. Також, рішення апеляційного суду від 27 листопада 2012 року ними було отримано від ріелтора. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомився зі справою лише 31 серпня 2020 року після оформлення відповідної довіреності. Також, затримка зі зверненням до суду під час дії карантину пов`язана з тим, що ОСОБА_1 є особою похилого віку (1940 року народження), пенсіонеркою за віком, ветераном праці та дитиною війни, яка у грудні 2020 року перенесла тяжку травму (перелом шийки стегна) та відповідну операцію, тому впродовж 2021 року могла рухатись обмежено. Одночасно, під час дії карантину Міністерство охорони здоров`я України відносило осіб похилого віку до групи ризику та пропонувало обмежити контакти чи відвідувати органи влади або публічні місця. Тому, особисто ОСОБА_1 ознайомитися зі справою, отримати копію судового рішення чи звернутись до юристів за юридично-правовою допомогою не мала ні фізичної можливості, ні коштів. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з 2016 року є безробітним, тому також не мав можливості звернутися за правовою допомогою у цій справі. Також, в Єдиному державному реєстрі судових рішень до цього часу оскаржуване рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року відсутнє, тому відповідачка не могла вчасно отримати інформацію про судове рішення та скористатись своїм правом на оскарження. Тобто, карантин з огляду норми законодавства є обставиною непереборної сили.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підпунктом 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 325 ЦПК України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення апеляційного суду, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення (стаття 319 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення рішення суду апеляційної інстанції).

Частинами другою та третьою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статі 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Передбачений статтею 394 ЦПК України строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за винятком випадків неповідомлення особи про розгляд справи та виникнення обставин непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за рамки та екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Доводи клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження внаслідок неповідомлення ОСОБА_1 апеляційним судом про розгляд справи, не заслуговують на увагу, оскільки згідно із частиною п`ятою статті 76 ЦПК України 2004 року вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Надана заявником копія розписки, з якої видно, що про розгляд справи на 27 листопада 2012 року в приміщенні Апеляційного суду м. Києва повідомлено представника позивача, не є належним доказом того, що ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи, оскільки, як вказує сам заявник у клопотанні адвокат ОСОБА_1 - Макода В. Є. приймав участь у судовому засіданні.

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на те, що зі справою він ознайомився 31 серпня 2020 року, тобто під час дії на всій території України карантину, а у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є особою похилого віку (1940 року народження) та впродовж 2021 року вона була обмежена в русі, а він, як її представник, з 2016 року є безробітним та не мав можливості звернутися за правовою допомогою, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки на підтвердження наведеного заявником не надано жодних належних доказів.

Зазначені у клопотанні обставини та доводи у своїй сукупності не свідчать про неповідомлення апеляційним судом про перегляд в апеляційному порядку судового рішення, оскільки заявником не надано належних та достатніх доказів свого твердження, якими, на переконання касаційного суду можуть бути, зокрема, письмові відповіді (довідки) суду, у провадженні або на зберіганні в якого знаходиться справа, про наявність/відсутність в матеріалах справи доказів про направлення судових повісток або відповідного судового рішення, повідомлення про вручення/невручення таких судових повісток або поштових відправлень з таким рішенням, розписок про отримання судового рішення (судових повісток); копією опису документів, що містяться в матеріалах справи, тощо.

З огляду на викладене, зазначені у клопотанні обставини не можна вважати надзвичайними чи невідворотними подіями, що унеможливили подання касаційної скарги, оскільки вони не пояснюють неможливості реалізації заявником протягом тривалого часу (майже десять років) свого права на касаційне оскарження рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судового рішення особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти всі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження обставини не є обставинами непереборної сили, а тому не дають підстав для висновку про існування передбачених пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України обставин для поновлення строку на касаційне оскарження.

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу одного року з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року та не містять належним чином підтверджених і обґрунтованих доводів про пропуск цього строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили або про неповідомлення її судом про розгляд справи (обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України), тому в задоволенні клопотання і у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про зменшення обов`язкової частки спадщини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов