РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Якимової О.С., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати Позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце смерті ОСОБА_4 є м. Маіївка Донецької області (неконтрольована Україною територія). На підставі ухвали Голосіївського районного суд м. Києва № 752/16575/19 від 09.08.2019р. Голосіївським районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (актовий запис №312 від 15.08.2019р.).

Спадщина на момент її відкриття складалася з майна ОСОБА_4 у вигляді нарахованої пенсії, яка не була нею отримана у зв`язку зі смертю. На підставі інформації, наданої Бердянським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (лист від 10.09.2019р. №1984/03), 28.01.2020р. державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №641-2019).

Згідно з указаним свідоцтвом, останнє видане єдиному спадкоємцю ОСОБА_2 на спадкове майно, що складається з нарахованої пенсії за період з 09.09.2016р. по 31.07.2019р. в сумі 66 273,13 грн., яка залишилася недоотриманою у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2020р. у справі № 335/6722/20: Визнано незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті в повному обсязі недоотриманої пенсії його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на неконтрольованій території України у м. Макіївка селищі міського типу Нижня Кринка Донецької області. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 , залишок коштів недоотриманої пенсії, що належали його померлій матері ОСОБА_4 , та які увійшли до складу спадщини, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.01.2020 року, виданого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, (спадкова справа №641/2019, зареєстровано в реєстрі за № 852) в розмірі 6 550,73 грн (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 73 копійок).

Під час розгляду в суду справи № 335/6722/20 відповідач надав до суду розрахунок загальної суми пенсії ОСОБА_4 за період з 01.03.2016р. до 31.07.2019р. Згідно з указаним розрахунком відповідачем нараховано та не виплачено ОСОБА_4 пенсії за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р. в сумі 8 282,58 грн.

Оскільки відповідач не надав указаної інформації державному нотаріусу Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, остання видала позивачу постанову від 25.09.2020 р., якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на пенсію за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р.

Вважає, що незаконними діями відповідача мене позбавлено права власності на належне мені майно в порядку спадкування після смерті матері, а тому позивач просив суд визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно з; законом, а саме - пенсію, яка була призначена, нарахована та належала його матер ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не була нею одержана за життя за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р. в сумі 8 282,58 грн. обов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_2 , пенсію, яка була призначена, нарахована та належала його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не була нею одержана за життя за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р. в сумі 8 282,58 грн Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2021 року відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

13.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що ГУ ПФУ в Запорізькій області позов не визнає у зв`язку із таким. 25.09.2020 нотаріус Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори видала постанову, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на пенсію за період з 01.03.2016 до 09.09.2016. Так, в свідоцтві про право на спадщину зазначено суму недоотриманої пенсії на дату формування довідки (10.09.2019) за період з 09.09.2016 по 31.07.2019 року в розмірі 66273,13 грн. Оскільки з заявою про виплату недоотриманої пенсії позивач звернувся 29.01.2020, тому недоотриману пенсію в сумі 59722,4 грн. розраховано з урахуванням вимог ст. 46 Закону за період з 28.01.2017 по 31.07.2019 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ). В позовній заяві ОСОБА_2 хибно зазначає, що згідно наданого відповідачем розрахунку пенсії померлої ОСОБА_4 за період з 01.03.2016 по 09.09.2016 нарахована пенсія складає 8282,58 грн., що не відповідає дійсності, оскільки пенсія за цей період не нараховувалась, тому зобов`язання щодо виплати пенсії в сумі 8282,58 грн. не може становити предмет спору. Оскільки позовні вимоги щодо зобов`язання виплатити пенсію за період з 01.03.2016 по 09.09.2016 знаходяться поза межами допустимих строків звернення за отриманням сум пенсії позовні вимоги не можуть бути заявлені або задоволені за нормами ст. 46 Закону. Крім того, за життя ОСОБА_4 не заявлявся спір щодо протиправності рішення пенсійного органу про припинення нарахування та виплати пенсії з 01.03.2016. Відповідно, позивач не наділений правом вимоги про зобов`язання виплатити ненараховані суми пенсії померлій матері ОСОБА_4 . Також, Позивач звернувся до суду 19.11.2021 з позовними вимогами за період з 01.03.2016 по 09.09.2016, тобто позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові згідно з вимогами ст.267 ЦК України.

10.01.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позов задовольнити на підставах, що вказані в позовній заяві.

Ухвалою суду від 21.01.2022 року зупинено провадження у справі .

Ухвалою суду від 05.05.2022 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі і просить його задольнити на підставах, що викладені у позовній заяві, а також навела контраргументи проти відзиву відповідача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Силкіну Н.І., дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати Позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце смерті ОСОБА_4 є м. Макіївка Донецької області (неконтрольована Україною територія).

На підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва № 752/16575/19 від 09.08.2019 року прийнятої в порядку ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України, Голосіївським районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільног о стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (актовий запис № 312 від 15.08.2019 року).

Спадщина на момент її відкриття складалась з майна ОСОБА_4 у вигляді нарахованої пенсії, яка не була нею отриманою, у зв`язку зі смертю.

На підставі інформації наданої Бердянським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (лист від 10.09.2019 р. № 1984/03), 28.01.2020 року державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 641-2019) (далі - свідоцтво про право на спадщину).

Згідно свідоцтва про право на спадщину, спадкоємцем першої черги відносно майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з нарахованої пенсії за період з 09.09.2016 р. по 31.07.2019 р. в сумі 66 273,13 грн., яка залишилась недоотриманою у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Після отримання свідоцтва про право на спадщину, 29 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Бердянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області їлист від 10.09.2019 р. № 1984/03) з заявою про виплату належної йому суми в розмірі 66 273,13 грн.

В червні 2020 року, Позивачем на підставі відповідного доручення виданого Бердянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було отримано кошти в сумі 59 722,40 грн., що на 6 550, 73 грн. менше ніж сума коштів, що увійшла до складу спадщини згідно свідоцтва про право на спадщину.

За життя ОСОБА_4 отримала статус внутрішньо переміщеної особи та з 01.08.2014 року по день смерті перебувала на обліку в Бердянському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області (зараз - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області), що не заперечується відповідачем.

З 01.03.2016 року виплата належної ОСОБА_4 пенсії була призупинена.

Зазначені обставини встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.10.2020р. у справі № 335/6722/20, а тому відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України не доказуються.

Вказаним рішенням суду визнано незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті в повному обсязі недоотриманої пенсії його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на неконтрольованій території України у м. Макіївка селищі міського типу Нижня Кринка Донецької області. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 , залишок коштів недоотриманої пенсії, що належали його померлій матері ОСОБА_4 , та які увійшли до складу спадщини, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.01.2020 року, виданого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, (спадкова справа №641/2019, зареєстровано в реєстрі за № 852) в розмірі 6 550,73 грн (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 73 копійок).

Під час розгляду в суду справи № 335/6722/20 відповідач надав до суду розрахунок загальної суми пенсії ОСОБА_4 за період з 01.03.2016р. до 31.07.2019р. Згідно з указаним розрахунком відповідачем не нараховано та не виплачено ОСОБА_4 пенсії за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р. в сумі 8 282,58 грн.

Оскільки відповідач не надав указаної інформації державному нотаріусу Двадцять першої київської державної нотаріальної контори, остання видала позивачу постанову від 25.09.2020 р., якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на пенсію за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р.

Спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу виплати позивачу пенсії померлої матері в порядку спадкування за законом за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р.(вимоги за період з 09.09.2016 року були предметом розгляду іншої справи№ 335/6722/20)

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами^ право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам,, сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи неї проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь- яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Згідно зі статтею 49 Закону України« "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера. Рішення стосовно припинення виплати пенсії на інших підставах суду не надано.

Крім того, відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII "Про забезпечення праві свобод внутрішньо переміщених осіб" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018№ 2268-VІІІ" Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Посилання відповідача у відзиві, що померла за життя не виявила бажання поновити їй пенсію та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене.

Згідно відзиву відповідача вбачається, що у період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р нарахування та виплати пенсії ОСОБА_4 не проводилось. Рішення стосовно припинення виплати пенсії за цей період суду не надано.

Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_4 мала право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання, при цьому, слід зауважити, що рішення про припинення йому таких виплат не приймалось.

Отже, і спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19.

На частку недоотриманої пенсії ОСОБА_4 з 01.03.2016р. до 09.09.2016р відповідачем відомості нотаріусу не надано, без чого той позбавлений можливості видати свідоцтво, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012№ 296/5 із змінами та доповненнями при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки відповідач не визнає наявність у нього заборгованості перед померлою з огляду на вимоги ст. 46 Закону № 1058, спірну заборгованість не включив до наданих нотаріусу відомостей для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то вказане унеможливлює виконання нотаріусом своїх повноважень по видачі такого свідоцтва, про що нотаріусом винесено відповідну постанову.

Крім того, саме позивачу видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину на частину недоотриманої пенсії, а, отже, він є таким, що прийняла спадщину в цілому (ч. 2 ст. 1268 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права власності позивача на недоотриману у зв`язку зі смертю, пенсію ОСОБА_4 за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р у порядку спадкування за законом, а відтак вказані вимоги підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача у відзиві про сплив строків позовної давності , то суд зазначає таке.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох борги, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1,2 ст. 264 ЦКУкраїни). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій, підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову одного чи кількох боржників (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 1 року у справі № 663/2070/15-ц).

Як свідчать матеріали справи, постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач отримав 25.09.2020р. Тому, з урахуванням вищенаведеного, саме з цієї дати починає рахуватись загальний позовної давності. Перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням, а тому цих правовідносинах строк позовної давності не сплив.

Щодо посилання відповідача про тотожність справ цього позивача до відповідача зокрема зі справою №335/6722/20, то суд зазначає, що За позицією ВС, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. А тому, нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, підстави позову у справі № 335/6722/20, та у цій справі не є ідентичними, оскільки спір між сторонами у справах виник з різних підстав.

Згідно з розрахунком відповідачем не нараховано та не виплачено ОСОБА_4 пенсії за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р. в сумі 8 282,58 грн., а тому суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату спадкоємцю - ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_4 за життя пенсійні виплати за період з 01 березня 2016 року по 09 вересня 2016 року в сумі 8 282,58 грн.

З огляду на вказане позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача слід стягнути 908,00 грн. судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,81,89,141,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на недоотримані у зв`язку зі смертю пенсійні виплатиОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01.03.2016р. до 09.09.2016р. в сумі 8 282,58 грн

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю - ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_4 за життя пенсійні виплати за період з 01 березня 2016 року по 09 вересня 2016 року в сумі 8 282,58 грн.(вісім тисяч двісті вісімдесят дві гривні 58 копійок)

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених уч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ідентифікаційний код 20490012, адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена в нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 22.06.2022 року.

Повне судове рішення складено 24.06.2022 року

Суддя Ю.В Апаллонова