Справа № 509/6819/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/6819/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання під час навчання в розмірі ј частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісяця до досягнення ним 23-ьох років.

В обґрунтування позову із посиланням на ст. 199, 200 СК України зазначає, що його батьки перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2006 року, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року шлюб було розірвано. З січня 2021 року позивач проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, мати мешкає окремо та не приймає участі у його вихованні та утриманні. В 2018 році позивач розпочав навчання в Морському фаховому коледжі ХДМА, на денній формі. 20.10.2021 року позивач досяг повноліття та перебуває на 4 курсі навчання з терміном до 30.06.2022 року. А тому оскільки він навчається на денній формі навчання, на контракті, не має можливості самостійно себе забезпечувати та потребує матеріальної допомоги: витрати на проїзд, витрати на проживання у гуртожитку, харчування, одяг, придбання підручників та додаткової літератури, а також канцелярії, а матеріальна допомога батька не є достатньою для задоволення його потреб, та з урахуванням того, що мати ухиляється від матеріальної допомоги, просить суд стягнути з відповідача аліменти на його утримання до досягнення 23-ьох років.

06.12.2021 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

10.01.2022 року за вх. № 290/22 відповідачем до суду спрямовано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначила, що з дня народження та до вересня 2018 року її син, ОСОБА_3 проживав разом із нею та був забезпечений усім необхідним для виховання та навчання у школі. Оскільки крім материнського догляду син потребував і батьківського виховання, то вона вважала що до досягнення сином повноліття разом з ними повинен був проживати і батько, хоча стосунки між подружжям були припинені ще в 2015 році. З 2018 син почав навчатися у МФК ХДМА і вже не потребував присутності батька у її оселі, тоді було запропоновано батьку переїхати до свого житла. Після переїзду чоловіка 25.01.2021 року до свого житла, будь-які стосунки між ним взагалі припинені.

Що стосується навчання сина, то відповідач як мати доклала всіх зусиль щоб син навчався на спеціальності за освітньою програмою експлуатація електрообладнання та автоматики суден в МФД ХДМА, син проживав у м.Херсоні в гуртожитку з 01.08.2018 року, тому незрозуміло про яке сумісне постійне проживання йде мова в позові, також зазначила що син дійсно приїздив до батька на літні канікули 2021 року. Проте навіть факт проживання їх сина в батька протягом місяця літніх канікул, не дає підстави для твердження, що саме батько всім забезпечував. Також у відзиві відповідач наголошує на тому, що з самого початку навчання сина, весь тягар оплати його навчання ліг на неї, саме відповідач самостійно оплачувала контракти за навчання, витрати пов`язані з житлом, харчуванням, додатковими освітніми послугами, а також іншими витратами, що підтверджується виписками з банківського рахунку, платіжними дорученнями та договорами. Крім того, при зустрічах з сином у 2021 році відповідач особисто передала йому грошові кошти в готівковій формі з метою його забезпечення всім необхідним для продовження навчання, зазначила що лише позивач може це підтвердити у судовому засіданні. Також відповідачем вказано, що під час навчання син крім теоретичних лекцій проходить і виробничу практику безпосередньо на суднах за що отримує відповідну заробітну плату, та його дохід значно перевищує той розмір аліментів який він просить стягнути з неї, проте про це в позові не зазначено. Також просила залучити до участі в розгляді справи в якості третьої особи батька позивача, запропонувати позивачу надати інформацію про його доходи, і лише тоді визначатися з розміром аліментів. Додатково зазначила, що її заробітна плата становить 8280,00 грн., а 25% складає 2070,00 грн., а тому вона не заперечує щодо стягнення на користь сина аліментів на його утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, якщо дійсно будуть підстави для їх стягнення.

26.01.2022 року за вх № 1464/22 до суду представником позивача за довіреністю ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, відповідно до якого він як представник не погоджується із доводами, викладеним у відзиві. Зазначив, що до припинення відносин між батьками позивача, саме батько за спільні кошти оплачував навчання сина, а також забезпечував його усім необхідним. Після припинення відносин між батьками, тобто з січня 2021 року позивач переїхав жити до батька, і весь вільний від навчання та практики час, він проживав у нього. Також вказано, що відповідач оплачувала навчання та інші витрати на сина зі свого рахунку, однак саме батько здійснював поповнення такого рахунку, тобто саме батько надавав готівку. Жодних фактів передачі сину коштів з боку матері готівкою в 2021 році також не було. Представник зазначає що доводи щодо того, що позивач отримує зарплатню на суднах під час практики не достовірна на не підтверджена жодним чином, йому також відомо що заробітна плата відповідача становить приблизно 10000 - 12000 грн., а не 8000 як вона вказує, та ніяким чином не підтверджені її витрати на судові витрати в розмірі 5000 грн., а тому просив відхилити вимоги відповідача викладені у відзиві, позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 . Даною ухвалою також визнано явку позивача ОСОБА_3 обов`язковою.

Ухвалою суду від 19.05.2022 року частково задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Витребувати з Херсонської державної морської академії наступну інформацію: -чи проходив гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виробничу практику в 2019, 2020 та 2021 роках. В разі, якщо так то де саме ОСОБА_3 проходив практику, з наданням завірених копій документів, якими підтверджено проходження виробничої практики у вказаних роках та копії контрактів, які були укладені ОСОБА_3 або представниками коледжу (академії) для проходження практики; -чи отримував ОСОБА_3 заробітну плату під час проходження виробничої практики. В тому випадку, якщо так то надати до суду належним чином завірені копії документів, яким підтверджено оплата праці ОСОБА_3 під час такої практики протягом 2019-2021 років; -з якого часу ОСОБА_3 перебуває на виробничій практиці ОСОБА_3 , в разі якщо перебуває, надати до суду належним чином завірені копії документів, якими підтверджено оплата праці ОСОБА_3 під час проходження ним виробничої практики протягом 2022 року.

Станом на дату розгляду справи дана ухвала суду не виконана.

В судове засідання позивач не з`явився, за наявними в суду контактними телефонами слухавку підіймає батько позивача, який є третьою особою та представником позивача. Жодним іншим чином повідомити позивача про розгляд справи у суду немає можливості. Додаткових заяв та клопотань на адресу суду не надсилав.

Відповідач в судове засідання з`явилася, просила суд відмовити в задоволенні позову, додатково пояснила що на даний час вона змінила місце роботи та працює в центрі зайнятості. В відзиві вона частково визнавала позов, на даний час вона просить відмити в задоволенні позовних вимог, оскільки син перебуває за кордоном на виробничій практиці та отримує достойну заробітну плату, в решті викладене в відзиві підтримує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , який є також представником позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Додатково повідомив суду, що син знаходиться за кордоном, повертатися в Україну під час воєнного стану він не буде, він як його батько представляє його інтереси в суді на підставі довіреності.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, вислухавши пояснення сторін, дійшов до наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб, 20.07.2006 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 63, який рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року (справа № 509/4057/21) було розірвано.

У відповідності до свідоцтва про народження (виданого повторно) ОСОБА_3 , останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досяг повноліття.

Відповідно до довідки № 1003 від 20.09.2021 року, ОСОБА_3 навчається на 4 курсі денної форми здобуття освіти МФК ХДМА (спеціальність 271 Річковий та морський транспорт, освітня програма «Експлуатація електрообладнання та автоматики суден»). Наказом від 01.08.2018 року № 748-с зарахований для здобуття освіти з 01.09.2018 року за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб. Дата завершення навчання 30.06.2022 року.

Позивач в позовній заяві зазначає що він не має можливості самостійно себе забезпечувати та потребує матеріальної допомоги, а саме йому необхідно додаткові витрати на проїзд, на проживання у гуртожитку, харчування, одяг, придбання підручників та додаткової літератури, а також канцелярії, а матеріальна допомога батька не є достатньою для задоволення його потреб, та з урахуванням того, що мати ухиляється від матеріальної допомоги, просить стягнути з неї аліменти на його утримання до досягнення 23-ьох років.

Вирішуючи позовні вимоги, позивача в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд виходить з наступних норм законодавства.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу).

За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

За змістом ст.181, ч. 1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред`явлення позову, а в окремих випадках можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі.

Частиною 3 ст. 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка,син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних спірних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що повнолітній ОСОБА_3 , у зв`язку з навчанням фактично проживав в м.Херсон, в даний час він перебуває за кордоном що сторонами не спростовується, а навпаки лише неодноразово підтверджується в судовому засіданні, внаслідок чого за однією адресою з батьком позивач не проживає, тому суд критично ставиться до тверджень представника позивача щодо їх постійного спільного проживання з 2021 року, а також до наданого акту обстеження житлово-побутових умов від 07.09.2021 року, який долучено до позову. Натомість відповідачем не заперечується факт проживання повнолітнього сина разом з батьком на період літніх канікул, а саме протягом місяці влітку 2021 року, жодних заперечень не було також щодо цього і зі сторони третьої особи.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочку; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, обов`язок по утриманню повнолітнього дочку в період його навчання не може бути покладений виключно на матір дитини. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків. Також судом враховується та обставина, що позивачка, як повнолітня особа, повинна та може вживати заходи для свого власного забезпечення..

Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач є повнолітнім сином відповідачів, навчається в учбовому закладі, і відповідно ч.3 ст. 199 СК України, має право на звернення до суду з даним позовом. Крім того, він навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує, враховуючи навчальний процес, - позбавлений можливості працювати і потребує матеріального утримання від своїх батьків. При цьому, судом враховуються обставини, на які посилається позивач в позові - витрати, пов`язані з його навчанням, харчуванням, придбанням підручників, оплатою проїзду до навчального закладу. Батьки є працездатними, працюють, отримують заробітну плату та інші доходи, проте вказано що всю допомогу надає лише батько. Разом з тим, до позову на підтвердження фінансової допомоги батька не додано жодного належного доказу, в той час, як відповідачем по справі до суду разом з відзивом надано копії платіжних доручень та квитанцій про оплату навчання позивача, копію договору № 2/231 від 31.08.2018 року про оплату проживання позивача у гуртожитку, копію договору №2/77 від 31.08.2018 року про оплату харчування, копію договору № 18-809 від 31.08.2018 року щодо оплати додаткових освітніх послуг, копію договору № 18-808 від 01.08.2018 року про навчання. Жодним чином представник позивача не зміг підтвердити той факт, що саме він як батько надавав готівкові кошти відповідачу, яка є матір`ю їх сина, а та в свою чергу лише здійснювала оплати всього необхідного для задоволення потреб сина в навчанні та проживанні під час навчання в іншому місті загалом. Крім того, представником позивача, який, є його батьком не надано до суду жодних доказів того, що в той період часу він був працевлаштований та міг здійснювати такі виплати для утримання їх сина в повному обсязі самостійно.

Крім того, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють ї дохід, обов`язок із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. З пояснень сторін по справі судом встановлено, що позивач перебуває за кордоном, зі слів представника позивача в Індії, зв`язку з ним постійного немає, та строки його повернення в Україну невідомі, можливо після закінчення воєнного стану в країні. З якого саме часу позивач перебуває за кордоном, за які кошти він там проживає та чи перебуває на чиємусь утриманні - суду достеменно не відомо. Проте відповідачем зазначено, що позивач перебуває на оплаченій виробничій практиці, тобто в рейсі, та отримує достойну оплату за свою працю. З цією метою було направлено до виконання ухвалу суду про витребування інформації щодо часу перебування позивача на практиці, кількості укладених контрактів з позивачем, а також щодо оплати праці під час проходження такої практики, однак в зв`язку з воєнним діями на території України, та перебуванням міста Херсон під окупацією, виконання даної ухвали суду неможливе.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Окрім того, відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом не підтверджено факт ухиляння матері від утримання повнолітнього сина який продовжує навчання, враховуючі всі надані докази відповідачем, які чітко засвідчують надання матеріальної допомоги сину саме на період навчання, вказані докази ні ким не спростовані жодним чином, позивачем та його представником не доведено того, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги та знаходиться на утриманні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тобто на утриманні свого батька, а отже позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 198, 199 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 263-265,274-279 ЦІІК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27.06.2022 року.

Головуючий: Є.М. Панасенко