Справа № 183/1191/22
№ 2/183/2477/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2022 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Шевченко О.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Губиниської селищної ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,
за участю представника позивача Мирошника С.М. ,
третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-
У березні 2022 року орган опіки та піклування Губиниської селищної ради, в інтересах дитини ОСОБА_5 , звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_6 , в якому просить:
- позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 ;
- стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше Ѕ частки прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на території Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради, за адресою: АДРЕСА_1 , проживає малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виховується дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бабою гОСОБА_3 , 1954 р.н..
ОСОБА_2 звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Губиниської селищної ради із заявою щодо доцільності позбавлення батьківських прав його доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків.
Вивчивши документи додані до заяви було встановлено, що ОСОБА_6 дійсно є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 30.05.2012 року. Згідно довідки виконкому Миколаївської сільської ради № 952 від 24.05.2016 року ОСОБА_6 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , але фактично там не проживає. Згідно довідки Миколаївського старостинського округу № 1224 від 17.12.2021 року, виданої на підставі акту від грудня 2021 року, складеного депутатом Губиниської селищної ради Селезньовою О.М. та затверджено старостою Миколаївського старостинського округу - Лимар Т.В., в присутності сусідів: ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 в тім, що громадянка ОСОБА_6 з 2016 року зареєстрована та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З 2016 року ОСОБА_6 не приймає ніякої участі у вихованні свого сина, не піклується про стан його здоров`я, не цікавилась успіхами у його навчанні, не надавала матеріальну допомогу на утримання сина, тим самим самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.
Малолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із дідом гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бабою гр.. ОСОБА_3 , 1954 р.н., які утримують дитину за власні кошти, дбають про здоров`я дитини, контролюють навчальний процес та займаються його вихованням, згідно довідки № 411 від 15.12.2021 року та характеристики Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради.
Беручи до уваги висновок Служби у справах дітей Губиниської селищної ради № 29 від 13.01.2022 року, на засіданні виконавчого комітету Губиниської селищної ради було прийнято рішення № 18 від 24.01.2022 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначені обставини стали підставою для звернення саме органу опіки та піклування до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 23 березня 2022 року відкрите провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. (а.с. 30)
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав детальні пояснення щодо обставин, викладених у позові, які стали підставою для звернення до суду відповідного органу опіки та піклування.
Відповідач ОСОБА_6 відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома, тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.
Треті особи в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення про те, що їх дочка - відповідач по справі протягом тривалого часу не піклується про свого сина, майже з самого народження ОСОБА_5 виховується ними. Бв нетривалий час, коли матір дитини забрала його від них на своє виховання, однак сам малолітній ОСОБА_5 знайшов можливість зателефонувати до них та просив забрати його додому, оскільки маті не цікавилася його життям взагалі. Наразі третім особам відомо, що їх дочка перебуває за межами України, однак точного місця перебування їм не відомо, вона не вітала свого сина з днем народження, не надає йому ніякої допомоги, не утримує матеріально, не цікавиться його життям взагалі.
Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 дійсно є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_5 , згідно повторного свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 30.05.2012 року (а.с. 8).
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):
- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;
- жорстоко поводяться з дитиною;
- є хронічними алкоголіками або наркоманами;
- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідачі свідомо ухиляються від своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей.
До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.
Суду надано копію характеристики учня 7-Б класу Миколаївського ліцею Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_5 , 2008 року народження, у відповідності до якої навчанням та вихованням ОСОБА_12 займаються бабуся ОСОБА_3 та дідусь ОСОБА_2 . Вони завжди цікавляться навчанням та поведінкою онука в школі, відвідують батьківські збори. ОСОБА_12 прислухається до їх порад, допомагає вдома по господарству. Мати ОСОБА_6 не цікавиться життям та навчанням сина, зі слів бабусі, не допомагає у забезпеченні син шкільним приладдям та одягом. (а.с. 10)
Суду надано копію акту, складеного депутатом Губиниської селищної ради Слезньовою Оксаною Миколаївною, в присутності сусідів ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 в тім, що гр.. ОСОБА_6 з 2016 року зареєстрована та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.12-13)
Суду надано копію довідки-характеристики № 1223 від 17.12.2021року, виданої Миколаївським старостинським округом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до якої ОСОБА_3 разом з чоловіком займаються вихованням онуків з самого народження, трудолюбиві, доброзичливі, приділябть багато уваги вихованню дітей, створюють всі умови для проживання, навчання та розвитку онуків.(а.с. 19)
Згідно висновку Служби у справах дітей Губиниської селищної ради № 29 від 13.01.2022 року, на засіданні виконавчого комітету Губиниської селищної ради було прийнято рішення № 18 від 24.01.2022 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », Виконавчий комітет служби у справах дітей Губиниської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24)
При цьому, суду не надано належних доказів того, що відповідачкою створено належні умови для розвитку дітей.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
В судовому засіданні була з`ясована думка малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній надав суду пояснення про те, що дідусь та бабуся замінили йому батьків, саме вони виховують його людиною та створюють для нього всі умови для успішного навчання, для розвитку різних здібностей тощо. Матір ним не цікавиться зовсім, не телефонує йому, не надає ніякої допомоги, не знає чим він живе та захоплюється.
В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дитини, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. ОСОБА_5 , за таких обставин, зростає без батьківського піклування, моральної та матеріальної забезпеченості.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
В свою чергу, відповідачами по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, ОСОБА_6 слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з ОСОБА_6 на користь закладу (особи), де будуть знаходитись дитина, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з відповідача щомісяця, на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення ддитиною повноліття.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст.ст. 12, 13, 80, 89, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-
Позов Губиниської селищної ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на користь закладу (особи), де буде знаходитись дитина, на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 березня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову Губиниській селищній раді, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з моменту отримання нею копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.