Постанова

Іменем України

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 428/9208/20

провадження № 61-12302св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючої - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на постанову Луганського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Луганської В. М., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі - УВД ФССУ у Луганській області) про визнання права власності на недоотримані страхові виплати в порядку спадкування за законом та зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_2 , який за життя перебував на обліку та отримував страхові виплати у Первомайському відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Луганської області. З 01 червня 2015 року нарахування та виплата йому страхових виплат припинені.

Він є спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_2 , з метою отримання спадщини звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте 28 жовтня 2020 року нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недооотримані страхові виплати у зв'язку з відсутністю складу спадкового майна, оскільки на запит нотаріуса відповідач надав інформацію про відсутність заборгованості за страховими виплатами перед померлим.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на недоотримані ним за життя страхові виплати за період з червня 2015 року по квітень 2020 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати в порядку спадкування після померлого ОСОБА_2 за період з червня 2015 року по квітень 2020 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України до с. Вікторівка Попаснянського району Луганської області, та продовжував отримувати раніше призначені щомісячні страхові виплати, які востаннє були призначені за період 01 січня 2015 року по 31 травня 2015 року. Після 31 травня 2015 року ОСОБА_2 страхові виплати не нараховувалися та не виплачувалися. Оскільки нарахування страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 припинилося з 01 червня 2015 року, тобто ще за його життя, і він у встановленому законом порядку не вчинив дій спрямованих на їх відновлення, а тому ненараховані та невиплачені страхові виплати не можуть входити до складу спадщини. Посилаючись на те, що позивач, як спадкоємець, не має права на те, що за життя спадкодавця не було нараховано спрадкодав, суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання права власності на недоотримані ОСОБА_2 за життя страхові виплати за період з червня 2015 року по квітень 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримані ним за життя страхові виплати за період з червня 2015 року по квітень 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування страхових виплат після смерті застрахованої особи Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Луганського апеляційного суду від 01 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 квітня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на недоотримані страхові виплати за період з червня 2015 року по квітень 2020 року.

Зобов`язано УВД ФССУ у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати у порядку спадкування після померлого діда ОСОБА_2 за період з червня 2015 року по квітень 2020 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що страхові виплати у зв`язку з втратою працездатності ОСОБА_2 були призначені безстроково, а тому він відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» мав право на їх нарахування та виплату незалежно від звернення до Фонду про оскарження рішення про припинення нарахування страхових виплат та продовження їх виплати, в тому числі не залежно від перебування його на обліку як внутрішньо переміщеної особи чи закінчення строку дії довідки про взяття на такий облік. Ураховуючи, що ОСОБА_2 не втратив права на нарахування страхових виплат, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач як спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання таких страхових виплат у порядку спадкування, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити спадкоємцеві ОСОБА_2 - ОСОБА_1 страхові виплати в порядку спадкування.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга УВД ФССУ у Луганській області, у якій заявник просив скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 01 липня 2021 року та залишити в силі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 квітня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначив пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме застосування апеляційним судом норм матеріального права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц та від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19.

Касаційна скарга у межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, обґрунтована посиланням на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 1218, 1219, 1227 ЦК України, оскільки з системного аналізу зазначених норм матеріального права вбачається, що до складу спадщини входять лише ті суми відшкодування, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Заявник вказував, що відповідно до постанови відділення Фонду в Попаснянському районі №1217/3294/1083 від 23 січня 2015 року страхові виплати ОСОБА_2 призначалися не безстроково, а на чітко визначений строк, з 01 січня 2015 року по 31 травня 2015 року включно. Оскільки ОСОБА_2 надалі не звертався із заявою про продовження нарахування та виплати йому страхових коштів, у відповідача були відсутні підстави для їх нарахування. Ураховуючи, що за життя ОСОБА_2 не виявив волі на відновлення нарахування щомісячної страхової виплати, то ненараховані та невиплачені йому страхові кошти, не можуть входити до складу спадщини.

Суд апеляційної інстанції неврахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 грудня 2020 року у справі №428/12730/19 та від 14 квітня 2020 року у справі №431/6232/18-ц, в яких суд касаційної інстанції зазначив, що «системний аналіз положень статей 1219 та 1227 ЦК України дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, як об`єкт цивільних прав, яке нерозривно пов`язане із особою і яке не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми відшкодування (грошових коштів), нараховані у зв`язку з трудовим каліцтвом спадкодавцю за його життя, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини».

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.

Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 07 вересня 2021 року.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 травня 2001 року перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Попасна Луганської області. Страхові виплати потерпілому ОСОБА_2 були призначені пожиттєво.

ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Попасна Луганської області на підставі довідки внутрішньо переміщеної особи, зокрема:

- постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Попасна Луганської області від 09 грудня 2014 року, ОСОБА_2 продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2 227,06 грн, з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року;

- постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Попасна Луганської області від 23 січня 2015 року, ОСОБА_2 продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку у розмірі 2403,00 грн, з 01 січня 2015 року по 31 травня 2015 року.

З 01 червня 2015 року ОСОБА_2 не отримував страхові виплати, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 та спадкоємцем за закономпісля його смерті, та у передбачений статтею 1270 ЦК України строк звернувся із заявою про прийняття спадщини. 28 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Попаснянського районного нотаріального округу Золотарьовою М. П. зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу за № 66473036.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 прийняв спадщину, що відкрилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що складається з недоотриманої пенсії, сума якої становить 248 932,80 грн.

Постановою приватного нотаріуса Попаснянського районного нотаріального округу Золотарьової М. П. від 28 жовтня 2020 року вих. № 135/02-31 про відмову вчинення нотаріальної дії, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заборгованість за страховими виплатами після померлого ОСОБА_2 , у зв'язку з відсутністю складу спадкового майна.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другоюстатті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга УВД ФССУ у Луганській області підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та юридичного факту - смерті спадкодавця. Причини, через які спадкодавець не отримав ці суми можуть бути різними, законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дає підстави зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Натомість, у разі включенні зазначених прав до складу спадщини, їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав спадкодавець, є виключно його суб`єктивним правом, а тому члени сім`ї спадкодавця або спадкоємці не мають права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон України № 1105-ХІV), який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 зазначеного Закону № 1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).

У статті 27 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 16/98-ВР) передбачено підстави припинення страхових виплат: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Статтею 38 Закону № 1105-XIV передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

У справі, що переглядається, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій Фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається, і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Ураховуючи, що позивач, як спадкоємець ОСОБА_2 , має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив вимогу ОСОБА_1 про визнання за ним права власності у порядку спадкування на недоотримані страхові виплати, та про зобов`язання УВД ФССУ у Луганській області нарахувати і виплатити йому страхові виплати, що належали до виплати його померлому дідові ОСОБА_2 на дату відкриття спадщини. Однак, не визначив чітко період недоотриманих страхових виплат, право власності на які суд визнав за позивачем в порядку спадкування, та за який УВД ФССУ у Луганській області належить здійснити нарахування та виплату позивачу, як спадкоємцю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , страхові виплати, а тому Верховний Суд вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду у наведеній частині підлягає зміні, із зазначенням конкретного періоду, за який позивач набув право власності на недоотримані страхові виплати, та за який відповідач зобов`язаний їх нарахувати та виплатити їх позивачеві.

Посилання заявника на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 428/12730/19, є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) від них відступив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції повно встановив обставини справи та правильно застосував норми права, однак не конкретизував період, за який позивач набув право власності на недоотримані страхові виплати, та за який відповідач зобов`язаний їх нарахувати та виплатити їх позивачеві, постанова Луганського апеляційного суду від 01 липня 2021 року підлягає зміні, шляхом зазначення конкретного періоду, з 01 червня 2015 року по 27 квітня 2020 року.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській областізадовольнити частково .

Постанову Луганського апеляційного суду від 01 липня 2021 року змінити в частині періоду нарахування страхових виплат, зазначивши з 01 червня 2015 року по 27 квітня 2020 року, в іншій частині постанову апеляційної інстанції залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко