Справа 688/122/19
№ 2/688/5/22
Рішення

іменем України

10 червня 2022 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Яцишиної В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та процентів за договором позики,

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 08 вересня 2016р. ОСОБА_3 , перебуваючи у службовому відрядженні на території Республіки Білорусь, для сплати накладеного на нього штрафу, отримав у ОСОБА_2 позику у сумі 2415,82 білоруських рублів, що складало за курсом на той час 33020 грн. 21 коп. Отримання коштів позичальником підтверджується розпискою, яку позичальник написав та підписав особисто. Гроші було перераховано з карткового рахунку, належного позикодавцю, на картковий рахунок позичальника. Фактично з карткового рахунку позикодавця на прохання позичальника було перераховано 39000 грн., але різницю у сумі 5979 грн. 79 коп. позичальник використав на обов`язкові платежі, пов`язані з відрядженням, і ця різниця була відшкодована позикодавцю працедавцем, Товариством з обмеженою відповідальністю «АС Транс брок», директором якого був позикодавець. Оскільки позичальник був працевлаштований на посаді водія вантажного автомобіля, належного вказаному Товариству, було досягнуто згоди про утримання заборгованості із заробітної плати позичальника та виплати цих сум позикодавцю, про що зазначено в тексті розписки. Але позичальник, не бажаючи виконувати зобов`язання, раптово самовільно покинув місце роботи, а гроші не повернув. В тексті розписки зазначено, що в разі звільнення позичальник зобов`язаний повернути позику до 15 вересня 2018р. Сплата процентів в тексті розписки не передбачена, але водночас і не зазначено, що позика є безпроцентною. Строк повернення позики минув, але станом на 10 січня 2019р. позичальник гроші не повернув, про причини затримки з поверненням позики не повідомив.

Просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики в сумі 33020 грн 21 коп., проценти за користування грошовими коштами з 09 вересня 2016р. по 14 вересня 2018р. включно в сумі 10212 грн 65 коп., а також 3% річних в сумі 317,53 грн та інфляційні збитки в сумі 1678, 46 грн за період з 16 вересня 2018р. по 10 січня 2019р. включно.

У подальшому позивач позовні вимоги збільшив та остаточно просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики в сумі 33020 грн 21 коп., проценти за користування грошовими коштами з 09 вересня 2016р. по 14 вересня 2018р. включно в сумі 10212 грн 65 коп., а також 3% річних в сумі 512,94 грн та інфляційні збитки в сумі 2482,44 грн за період з 16 вересня 2018р. по 25.03.2019р.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, ствердивши, що укладення між сторонами договору позики підтверджується документом, який має назву «Зобов`язання» від 15.09.2016р., підписаний власноручно відповідачем, а вказані обставини встановлені рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.07.2021, який має преюдиційне значення у даній справі.

Відповідач та його представник у судове засідання повторно не з`явилися, не повідомили про причини неявки, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. У матеріалах справи міститься відзив на позов.

У відзиві на позов представник відповідача посилався на те, що відповідач, перебуваючи у трудових відносинах, на посаді водія, у товаристві з обмеженою відповідальністю «АС-Транс брок» був відряджений службовим автомобілем DAF, вантажний, державний номерний знак НОМЕР_1 з полуприцепом, державний номерний знак НОМЕР_2 по маршруту Україна-Росія-Білорусь-Україна з 11.08.2016р. по 12 вересня 2016 року. З тексту документу під назвою «зобов`язання» вбачається, що перетинаючи, вищезазначеним автотранспортом територію Республіки Білорусь, на службовий автомобіль, транспортною інспекцією РБ накладено штраф за відсутність чинного на той момент страхового полісу та за відсутність оплати за проїзд іноземних транспортних засобів по автомобільним дорогам загального користування у розмірі, що еквівалентно за курсом 33020грн. Разом з тим, зазначений штраф на службовий автомобіль був накладений транспортною інспекцією, у зв`язку із відсутністю належним чином оформленого TOB «АС-Транс брок» страхового полісу на даний автотранспортний засіб та не здійсненою власником цього ж транспортного засобу попередньою оплатою транспортного збору, оплата якого передбачена Республікою Білорусь. З метою оплати вищезазначеного штрафу, як вбачається з копії банківської квитанції від 08.09.2016р., директор Товариства - ОСОБА_4 перерахував на особистий картковий рахунок відповідача, кошти у розмірі 39000 грн., які були у подальшому сплачені, з вирахуванням 5979,79 грн. на оплату обов`язкових платежів, пов`язаних на відрядження, на погашення вищезазначеного штрафу у розмірі 33020 грн. Підтвердженням оплати зазначених коштів, у якості штрафу, який був накладений на службовий автомобіль Товариства, слугує наявність особистого підпису ген. директора Товариства на даній розписці - ОСОБА_5 .

Окрім цього, як вбачається з вимоги-претензії TOB «АС-Транс брок» за підписом директора товариства Шматова C.B. та скріплена печаткою товариства, що направлялась на адресу відповідача, кошти, що були перераховані на рахунок останнього у розмірі 33086,47 грн. були використані відповідачем на оплату штрафу, накладеного на службовий автомобіль ДАФ тягач державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом НОМЕР_2 транспортною інспекцією РБ на підставі акта перевірки від 08.09.2016р.

З даної вимоги-претензії від TOB «АС-Транс брок» також вбачається, що зазначені кошти відповідачу були перераховані генеральним директором TOB «АС-Транс брок» Шматовим C.B., що вкотре засвідчує про відсутність у сторін правовідносин, які ґрунтувались на договорі позики.

З огляду на зазначене, долучена позивачем розписка та факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, не тільки не підтверджує факт укладання між сторонами договору позики, але і не підтверджує, що зазначені кошти перераховані відповідачу у якості позики.

Кошти, які були перераховані на картковий рахунок позивачем відповідачу у сумі 33086,47 грн. використані останнім на службові цілі, а саме для покриття штрафу накладеного на службовий автомобіль, внаслідок службового недбальства посадових осіб самого ж Товариства, що виявились у направленні у міжнародне відрядження відповідача на службовому автомобілі без оформлення належних на те дозвільних документів товариством.

З огляду на зазначене, у діях позивача, що виявились у поданні завідомо безпідставного позову з вимогами про стягнення з відповідача вищезазначених коштів, криється бажання позивача, як генерального директора TOB «АС-Транс брок» Шматова C.B. перекласти на відповідача повну матеріальну відповідальність, що відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, спричиненого недбальством посадових осіб Товариства, які виявились у ненаданні відповідачу, як водію транспортного засобу товариства, всіх необхідних дозвільних документів, необхідних для транзиту службового транспортного засобу міжнародними автошляхами Республіки Білорусь.

Тому, відсутність письмового договору позики, а також відповідної розписки про отримання відповідачем коштів, у якій сторони визначили б зобов`язання (позикодавця та позичальника), їх місце проживання; грошова сума, яка передається у позику, особистий підпис позичальника, свідки та їх місце проживання, підписи свідків, тобто, письмовий документ у якому було б засвідчено, що зазначені кошти були перераховані останньому, саме, у якості позики, вказує на недостатність доказів існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, що також підтверджується відсутністю у письмовому «Зобов`язанні» формулювання про передачу у власність позикодавцем 33020,21 грн., не свідчить про факт отримання відповідачем цих коштів у якості позики.

Враховуючи зазначене, вважав, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та надуманими, що виникли у зв`язку з неправильним застосуванням позивачем ст. ст. 1046, 1047, 1050 ЦК України. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 16.07.2021 року судом постановлено про прийняття справи до провадження, призначено підготовче судове засідання на 16.08.2021 року. У зв`язку з клопотанням представника позивача підготовче судове засідання відкладено на 08.09.2021. За клопотанням відповідача підготовче судове засідання відкладено на 05.10.2021, за клопотанням представника відповідача на 26.10.2021, 02.12.2021, 06.12.2021, 17.12.2021. Ухвалою суду від 17.12.2021 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 28.01.2022. За клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 24.02.2022, у зв`язку з воєнним станом в Україні на 29.03.2022. За клопотанням представників сторін судове засідання відкладено на 17.05.2022, за клопотанням представника відповідача на 10.06.2022.

Ухвалою суду від 10.06.2022 року постановлено про розгляд справи без відповідача у зв`язку з тим, що відповідач та його представник у судове засідання повторно не з`явилися, не повідомили про причини неявки, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Постановляючи ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача, суд також врахував, що справа перебуває на розгляді в Шепетівському міськрайонному суді з 13.02.2019 року, а в провадженні цього складу суду з 16.07.2021, відповідач не надав підтверджуючих документів про те, що він мобілізований до лав ЗСУ, що перешкоджає йому з`явитися за викликом суду, або доказів про існування інших причин, що перешкоджають розгляду справи під час дії воєнного стану. Перебування відповідача за межами території України чи в іншій області не є перешкодою для його явки до суду, оскільки справа знаходиться у провадженні Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, на території діяльності якого не ведуться активні бойові дії, ОСОБА_3 проживає у с. Судилків Шепетівського району Хмельницької області, що не є окупованою територією чи територією на якій проводяться активні бойові дії. Відповідач та його представник не скористалися своїм правом брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а в матеріалах справи міститься відзив на позов, в якому висловлена позиція відповідача у даній справі.

3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між сторонами виникли правовідносини за договором позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Судом встановлено, що 15.09.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики. Як вбачається з документу під назвою «Зобов`язання» від 15.09.2016, ОСОБА_3 як водій ТОВ «АС-Транс брок», перебуваючи у міжнародному відрядженні з 11.08.2016 по 12.09.2016 по маршруту Україна-росія-Білорусь-Україна, у зв`язку з неоплатою ОСОБА_3 розрахунку за проїзд транспортного засобу ДАФ тягач державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом НОМЕР_2 , на якого було накладено поліцією Білорусі штраф в розмірі 2415,82 білоруських рублів, що складало за курсом на той час 33020 грн. 21 коп., отримав у ОСОБА_2 позику, яка була перерахована ОСОБА_2 08.09.2016р. на особистий картковий рахунок ОСОБА_3 , який в свою чергу не заперечував проти щомісячного утримання зазначеної суми з його заробітної плати рівними частинами та зобов`язався суму заборгованості виплатити не пізніше 15.09.2018р.

Таким чином, ОСОБА_3 отримав в позику 33020,21 грн. та зобов`язався повернути її в строк до 15.09.2018, однак своє зобов`язання не виконав, позику не повернув, звільнився з посади водія ТОВ «АС-ТРАНС БРОК» з 14.11.2016 за власним бажанням.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.07.2021, яке набрало законної сили 05.08.2021 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: оригіналом зобов`язання ОСОБА_3 від 15.09.2016, копією дубліката квитанції від 08.09.2016 про перерахунок коштів ОСОБА_2 на особистий картковий рахунок ОСОБА_3 , а саме 39 000 грн., копією наказу ТОВ «АС-ТРАНС БРОК» від 14.11.2016 про звільнення ОСОБА_3 з посади водія вказаного товариства; копією вимоги-претензії від 10.09.2018р.; копією рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.07.2021.

4.Норми права, які застосував суд.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України гривні; період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний крім основної заборгованості сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір процентів встановлений статтею 1048 ЦК.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5.Оцінка суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Момент виникнення права власності на предмет за договором позики залежить від того, що саме передається позичальникові. Право власності на готівкові кошти виникає у позичальника в момент їх фактичної передачі. В разі безготівкових розрахунків воно виникає з моменту зарахування коштів на рахунок позичальника. Якщо предметом є речі, право власності виникає в момент фактичної передачі.

Факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення.

Як встановлено судом, на підтвердження укладення договору позики та його умов суду представлений письмовий документ позичальника ОСОБА_3 під назвою «Зобов`язання» від 15.09.2016, який посвідчує передання позикодавцем ОСОБА_2 . 08.09.2016 ОСОБА_3 на його особистий картковий рахунок, визначеної грошової суми в розмірі 33020,21 грн. та містить строк її повернення до 15.09.2018. Тобто, вказаний документ підтверджує боргове зобов`язання, що відповідач отримав у власність вказані кошти із зобов`язанням їх повернення та зазначена дата отримання коштів.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Крім того, вказані обставини встановлені судовим рішенням, а саме рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01.07.2021, яке набрало законної сили 05.08.2021, яке з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення, тобто вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи, так як у ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Таким чином, між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, в повному обсязі не повернуті.

З огляду на невиконання ОСОБА_3 умов договору позики, суд дійшов висновку, що з нього на користь ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість за договором позики від 15.09.2016 року.

При цьому, суд погоджується з розрахунками процентів (до закінчення строку позики на рівні облікової ставки НБУ) та 3% річних, які надані позивачем та не погоджується з розрахунком інфляційних витрат, та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 15.09.2016 року в сумі 33020 грн 21 коп., проценти за період з 09.09.2016 по 14.09.2018 в сумі 10212 грн 65 коп., 3 % річних від простроченої суми в сумі 512 грн. 94 коп. за період з 16.09.2018 по 25.03.2019 (191 день прострочення 33020*3%*191:365:100), інфляційні витрати за період з 16 вересня 2018 року по лютий 2019 року в сумі 1820,47 грн (167 днів = 33020*1,020), а всього 45566 грн 27 коп.

За наведених вище обставин, підстав вважати, що між сторонами виникли інші відносини, ніж договірні відносини з позики, у суду не має. Договір позики від 15.09.2016 не є договором новації боргу, оскільки в ньому відсутні посилання на попередні домовленості та зобов`язання сторін. Враховуючи те, що кошти в сумі 33020,21 грн ОСОБА_3 отримав у власність та розпорядився ними на власний розсуд, підстав вважати, що вказані правовідносини є трудовими, також не має.

6.Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (98,56%) в сумі 757 грн 33 коп.

Керуючись ст.ст. 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 625-627, 629, 1046, 1047-1050 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та процентів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15.09.2016 року в сумі 33020 грн 21 коп., проценти за період з 09.09.2016 по 14.09.2018 в сумі 10212 грн 65 коп., 3 % річних від простроченої суми в сумі 512 грн. 94 коп. за період з 16.09.2018 по 25.03.2019, інфляційні витрати за період з 16 вересня 2018 року по лютий 2019 року в сумі 1820,47 грн, а всього 45566 (сорок п`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн 27 коп.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 757 грн 33 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 15 червня 2022 року.

Суддя Алла ЦІДИК