КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
Провадження №22-ц/824/5196/2022 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 серпня 2021 року о 17 год. 45 хв., в м. Києві по вул. В. Чорновола, 41, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши правила дорожнього руху скоїла зіткнення з транспортним засобом «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно з рахунком-фактурою СТО Нікоцентр Київ, становить 31089 грн. 13 коп. Страховиком АТ «СГ «ТАС» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 11522 грн. 95 коп., згідно з умовами договору добровільного страхування.

Таким чином, сума невідшкодованого матеріального збитку становить 19566 грн. 18 коп., яка підлягає стягненню з відповідача як з винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі викладеного в позові, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 19566,18 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 150000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 19566 грн. 18 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 908 грн. 00 коп. судових витрат у справі, а всього стягнути 22474 грн. 18 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції встановив обставини справи без відповідних доказів, які їх підтверджують, зокрема встановивши факт дорожньо-транспортної пригоди та вину відповідача у справі, суд не врахував відсутність постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача у справі.

Також суд першої інстанції помилково зазначив, що виплата страхового відшкодування позивачу відбулась в порядку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В той час, як позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування в на підставі договору добровільного страхування. Окрім того, суд першої інстанції не перевірив ту обставину чи звертався позивач до страховика винної у дорожньо-транспортній пригоді особи.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд не врахував, що надані суду докази не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та наданими суду медичними документами.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована ТзДВ «СК «Мотор-Гарант», згідно з Полісом №201118142 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За умовами вказаного полісу межами страхового відшкодування визначено: 260000 грн. - за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, 130000 грн. - за шкоду, заподіяну майну.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, які призвели до помилкових висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах наданого судом строку на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути скасоване судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2022 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «Міцубісі», д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

12 серпня 2021 року в м. Києві на вул. В. Чорновола, 41, сталась ДТП за участю автомобілів «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Міцубісі», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосувано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Із рахунку-фактури, складеної ТОВ «Нікоцентр Київ» № 05295, вбачається, що вартість відновлювального ремонту завданого власнику автомобіля «Міцубісі», д.н.з. НОМЕР_3 , становить 31089 грн. 13 коп.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Міцубісі», д.н.з. НОМЕР_3 , на час ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС», за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9829030.

Позивач у передбаченому законом порядку звернувся до АТ «СГ «ТАС» із повідомленням про настання страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування, яке виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 11522,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 00081249 від 26 серпня 2021 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заподіяння майнової шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідач в свою чергу не заперечувала вказані обставини, а тому підстав для відмови в задоволенні позову у суду не було.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Таким чином, ОСОБА_2 повідомив свого страховика про дорожньо-транспортну пригоду. При цьому, норми чинного законодавства не покладають обов`язку на потерпілого повідомляти про страховий випадок страховика винуватця дорожньо-транспортної пригоди, як і не покладається обов`язку з`ясовувати чи перевіряти наявність страхового полісу у іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість, ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27), жодним чином не заявила про намір спростовувати наведені в позові обставини та не заперечувати проти позовних вимог і не надала суду докази, які б свідчили про передчасність вимог ОСОБА_2 до неї про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучає докази на підтвердження того, що її цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу була застрахована, однак суд апеляційної інстанції не може прийняти новий доказ до уваги та надати йому належну правову оцінку, оскільки ОСОБА_1 не надавала такі докази суду першої інстанції. Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не могла подати такі докази у зв`язку з хворобою дитини не може вважатися поважною та об`єктивною причиною, що перешкоджала поданню до суду першої інстанції таких доказів. Так як надана суду роздруківка тесту на COVID-19 та копії свідоцтва про народження дитини не є належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_1 була позбавлена будь-якої можливості заявити про свої наміри подати заперечення щодо позову усіма можливими способами, серед яких не лише направлення поштової кореспонденції засобами поштового зв`язку, а й можливість направлення кореспонденції на електронну адресу суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановив обставини дорожньо-транспортної пригоди та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності без копії постанови суду, то суд апеляційної інстанції оцінює такі доводи апеляційної скарги критично, з урахуванням наступного.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 повідомив суду детальні обставини дорожньо-транспортної пригоди, однак не долучив копію постанови суду про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, суд першої інстанції не позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем обставини за допомогу порталу судової влади та Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому сама по собі відсутність копії постанови суду на підтвердження винних дій ОСОБА_1 не може слугувати єдиною підставою для відмови в задоволенні позову.

Також колегія суддів, не заперечуючи того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, сплачує страхові платежі і має право вимоги до страховика порушника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, вважає, що в ситуації, коли потерпілий втратив право на отримання відшкодування шкоди від страховика порушника, необхідно керуватися тим, що таке відшкодування є можливим на загальних підставах за рахунок винної особи за принципом генерального делікту.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Тому, з урахуванням принципу диспозитивності, обставин справи, що спричини настання дорожньо-транспортної пригоди, встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд доходить висновку про виникнення між сторонами деліктних правовідносин, а відповідно й наявність обов`язку ОСОБА_1 відшкодувати шкоду завдану неправомірними діями позивачу у справі.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: