ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/226/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 691/797/21 Категорія: 305010300 Подорога Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участю секретаря Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури;

особа, яка подає апеляційну скаргу Державна казначейська служба, Головне управління Національної поліції в Черкаській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу Державного казначейства України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2021 року, постановлене під головуванням судді Подороги Л.В. у залі № 2 Городищенського районного суду Черкаської області 24.11.2021 року о 16 год. 45 хв. у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и в :

02.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що 11.07.2018 року до ЄРДР Городищенським ВП ГУНП в Черкаській області внесено відомості про кримінальне правопорушення № 000349, за ч. 1 ст. 125 КК України.

18.10.2018 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 повідомлено про підозру за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що погоджено прокурором Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури.

Позивач зазначає, що вказана подія стала для нього неочікуваною та він зазнав значних моральних страждань, адже він не був винен у вчиненні будь-яких злочинних дій.

СВ Городищенського ВП ГУНП в Черкаській області склав, а начальник Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури Вібе С.В. 31.10.2018 року затвердив обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні та скерував його до суду.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_1 близько 09 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні службового кабінету спеціаліста 1 категорії землевпорядника Вільшанської селищної ради, по вул. Шевченка, 190 у смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в праве передпліччя ОСОБА_2 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя, які згідно висновку судово-медичного експерта № 05-11-01/170 від 02.10. 2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

За результатами розгляду вказаного кримінального провадження, Городищенським районним судом Черкаської області 17.12.2019 року відносно нього ухвалено виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю його вини у вчинені злочину.

Прокурор, який підтримував обвинувачення в суді, звернувся до Черкаського апеляційного суду з апеляційною скаргою на вказаний вирок суду, ухвалою якого від 06.10.2020 року вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 17.12.2019 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 23.03.2021 року, ухвалу Черкаського апеляційного суду залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Суди апеляційної та касаційної інстанції прийшли до висновку про законність вироку Городищенського суду Черкаської області, який зазначив, що висунуте ОСОБА_1 обвинувачення обґрунтоване на підставі недопустимих доказів, зібраних на стадії досудового розслідування. Тому позивач ОСОБА_1 вважає, що він незаконно протягом 13 днів перебував під слідством, а з часу повідомлення про підозру до дня постановлення вироку Городищенським районним судом Черкаської області минуло 425 днів, рішення Черкаського апеляційного суду - 780 днів, рішення Верховного Суду - 887 днів.

За таких обставин, ОСОБА_1 протягом 2 років 5 місяців та 5 днів незаконно перебував під слідством та судом, що стало наслідком протиправних дій органів досудового розслідування та прокуратури та, як насідок, у період часу, з 18.10.2018 року по 23.03.2021 року він постійно перебував у морально напруженому стані.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди,яка спричинена позивачу незаконним перебуванням під слідством та судом, а саме: він вимушений був відвідувати органи поліції, прокуратури та суду, та час, який міг використати у власних інтересах та інтересах своєї родини, витратив на відвідування останніх.

Позивач вказує, що він зазнав фінансових витрат на правову допомогу для залучення захисника у справі. Несправедливість в органах поліції та прокуратури призвела до поширення про нього інформації, що він є злочинцем, який ображає та б`є жінок.

ОСОБА_1 змушений був вживати заходів для відновлення своєї репутації серед членів його родини та мешканців села, що суттєво вплинуло на його фізичний та психоемоційний стан та завдало шкоди його здоров`ю.

Розмір завданої моральної шкоди в наслідок незаконного перебування під слідством та судом позивач ОСОБА_1 оцінив у розмірі 300 000 грн.

Також окремо від цього, позивач просить відшкодувати моральну шкоду, завдану внаслідок незаконного повідомлення про підозру ОСОБА_1 у розмірі 50 000 грн., так як процесуальна дія, яка обмежила його права, та яка пов`язана з незаконним висуненням йому обвинувачення складання та затвердження обвинувального акту в кримінальному провадженні, яку він оцінює у розмірі 50 000 грн.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на свою користь 400 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди, а саме: завданої йому в наслідок незаконного перебування під слідством та судом у сумі 300 000 грн., незаконним оголошенням підозри 18.10.2018 у сумі 50 000 грн., незаконним притягненням як обвинуваченого, що виразилося у складанні, затвердженні та скеруванні до суду обвинувального акту від 31.10.2018 року у сумі 50000 грн.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Держаного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом у сумі 144 000 (сто сорок чотири тисячі) грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції у Черкаській області оскаржили рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Державна казначейська служба вказує, що не погоджується із зазначеним рішенням суду першої інстанції та вважає його винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи, без врахування правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів, щодо «душевних переживань, втрати авторитету серед оточення, зміни ритму життя, тощо», а також, докази, що саме притягнення позивача до відповідальності спричинило вищезазначені наслідки.

Скаржник вважає, що факт постановлення судом виправдального вироку стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, Державна казначейська служба вважає, що в рішенні суду першої інстанції не наведено жодних доказів наявності завдання позивачу моральної шкоди, не наведено доказів та підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням органів Національної поліції та прокуратури.

Сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності не може слугувати безумовною підставою наявності моральної шкоди та її відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано норми Закону України № 266/94-ВР. Розмір морального відшкодування позивачем ОСОБА_1 необґрунтовано завищений.

Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 18.10.2018 року (дати повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 06.10.2020 року (дати постановлення ухвали Черкаським апеляційним судом про факт невинуватості ОСОБА_1 , що набув законної сили), або 1 рік 11 місяців та 18 днів, загалом 23 місяці та 18 днів.

Розміри мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом першої інстанції встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» у місячному розмірі: з 1 січня 6000 грн.

Отже,сума моральної шкоди становить 141 600грн. (6000х23=138 000+3600(6000грн./30*18) .

З огляду на вказане, скаржник вважає, що визначена судом сума морального відшкодування у розмірі 144 000 грн. є надмірною, суперечить нормам Закону України, № 266/94-ВР та правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України С. Ярош просить рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2021 року у справі № 691/797/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Головне управління Національної поліції в Черкаській області обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення порушив основний принцип розгляду цивільних справ, визначений ст. 2 ЦПК України, адже суд вирішує справи відповідно до законів України, а також застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законами України, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, невірного вирішення справи по суті, а тому винесене рішення підлягає скасуванню.

Скаржника вважає, що суд в порушення норм матеріального та процесуального права не обґрунтував, з чого виходив при стягненні з відповідача саме суми моральної шкоди у розмірі 144 000 грн.

Скаржник зазначає, що позивач повинен довести наявність у зв`язку з обвинуваченням моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу на підтвердження завданої позивачу моральної шкоди, протиправності поведінки заподіювача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

В апеляційній скарзі представник ГУНП в Черкаській області Ю. Желізняк просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2021 року в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони про день, час , місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.

Справа неодноразово призначалась до розгляду судом апеляційної інстанції та переносилась слуханням із - за неявки та неотримання повісток учасниками процесу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів судового розслідування та прокуратури, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо заподіяння моральної шкоди позивачу, вказавши, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, позивачу спричинено моральну шкоду, та те, що спричинена шкода перебуває у причинному зв`язку з неправомірними діями органів досудового розслідування і прокуратури, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , визначивши розмір моральної шкоди у 144 000 грн., задовольнивши частково позовні вимоги позивача.

Стягуючи з Державної казначейської служби України за рахунок коштів з державного бюджету України саме 144 000 грн., суд першої інстанції керувався Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» у відповідності до якого розмір мінімальної заробітної плати становить 6 000 грн. та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду», вказавши, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом в період з 18.10.2018 року по 06.10.2020 року, та пославшись, що Законом не передбачено розмір відшкодування за кожен день перебування під слідством і судом, а такий розмір визначено за кожен місяць.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а саме в частині стягнення суми моральної шкоди у розмірі 144 000 грн., оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції в даній частині не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з ЄРДР № 000349 від 11.07.2018 року Городищенським ВП ГУНП в Черкаській області внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_2 , з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України.

18.10.2018 року у вище вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

31.10.2018 року прокурором Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури Черкаській області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України та скеровано його до суду.

Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 17.12.2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06.10.2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 17.12.2019 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23.03.2021 року, ухвалу Черкаського апеляційного суду від 06.10.2020 року щодо ОСОБА_1 - залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі, й відшкодування моральної шкоди.

На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до першої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1,3,4,5 ст. 3 цього Закону, проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати

громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв?язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції керувався тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством ( з 18 жовтня 2018 року ( з часу повідомлення про підозру) по 06 жовтня 2020 року (дата набрання виправдувального вироку суду законної сили).

Суд першої інстанції визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством, а саме станом на 2021 рік. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що судом першої інстанції з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме : негативні наслідки, які продовжувалися для позивача після закриття кримінального провадження стосовно нього, враховано характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції допустився помилки при розрахунку кількості місяців, днів перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, тому прийшов до необґрунтованого висновку, що розрахунок згідно законодавства ведеться тільки у відповідності до місяців.

Так, у відповідності до п. 3 ст. 13 Закону України 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на день відшкодування.

Вище вказана позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц та постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 468/901/17-ц.

Як вказувалось вище, та встановлено судом під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 18.10.2018 року (дати повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 06.10.2020 року (дати постановлення ухвали Черкаським апеляційним судом про факт невинуватості позивача, що набув законної сили), або 1 рік 11 місяців та 19 днів.

Таким чином, з урахуванням норм законодавства, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 6000 грн.

Отже, мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 138 000 грн. ( 6000 грн. x 23 міс.) + 3800 ( 6000 грн./30x19днів), що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, сума моральної шкоди, яку необхідно відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок державних коштів за час перебування під слідством і судом становить 141 800 грн., а тому рішення суду першої в частині стягнення суми моральної шкоди підлягає зміні, з прийняттям в цій частині нової постанови.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що заперечення Головного Управління Національної поліції в Черкаській області та Державної казначейської служби України є безпідставними, оскільки факт заподіяння моральної шкоди позивачеві підтверджується матеріалами справи та обставинами самої справи та не спростований доводами скаржників.

Так, перебування в якості обвинуваченого при досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, спричиняє в особи суттєві моральні страждання та визначальним чином впливає на її життєвий устрій. Тобто, сам факт перебування під слідством та судом особи, яку виправдано у відповідному кримінальному провадженні, свідчить про наявність у неї права на відшкодування моральної шкоди, визначеного законом ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», незалежно від оцінки правомірності дій органів досудового розслідування та суду.

Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції не встановив причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями завдавача шкоди та негативними наслідками у позивача є не обґрунтованими та такими, що зводяться до незгоди з рішенням суду, оскільки право на стягнення моральної шкоди у ОСОБА_1 виникло на підставі закону, із самого факту наявності у нього моральних страждань через незаконне перебування у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Отже, не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи скаржників стосовно того, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини та неправильно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, а рішення суду є таким, що постановлене на припущеннях та домислах, не ґрунтується на доказах.

В цілому, доводи Державної казначейської служби, Головного управління Національної поліції у Черкаській області не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються змістом самого рішення.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення суми моральної шкоди з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зменшенні розміру стягнення моральної шкоди на користь позивача з вищевикладених обґрунтувань мотивувальної частини апеляційним судом.

В решті рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

Щодо вирішення питання стосовно судових витрат, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 25 січня 2022 року представник ГУ ДКС України Ярош С.В. подав заяву про повернення судового збору в сумі 3840 грн.

В обґрунтування заяви представником відповідача вказано, що на виконання ухвали Черкаського апеляційного суду від 28.12.2021 року, платіжним дорученням від 30.12.2021 року № 2400 сплачено визначену ухвалою суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6000 грн. Проте скаржник посилається, що оскільки вимоги позивача задоволено частково та стягнуто 144 000 грн., то відповідно, судовий збір за подання Казначейством апеляційної скарги повинен був становити 2160 грн. (144 000 х1% х 150:100).

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 3674-VI, в якому передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, представник ГУ ДКС України у Черкаській області Ярош С.В. просить повернути державній казначейській службі України частину надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 691/797/21 згідно платіжного доручення від 30.12.2021 року № 2400 в сумі 3840 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що, зобов`язуючи скаржника ГУ ДКС України сплатити судовий збір у розмірі 6000 грн., суд виходив з того, що скаржник просив в апеляційній скарзі скасувати рішення суду повністю, що вказує на те, що ГУ ДКС України з рішенням суду не згодні в повному обсязі.

Отже, як вбачається з поданої апеляційної скарги, рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 24.11.2021 року ГУ ДКС України оскаржується в повному обсязі.

Крім того, у резолютивній частині оскаржуваного рішення не вбачається пропорційний розподіл судових витрат, у відповідності до відсоткового співвідношення задоволенню позовних вимог.

У заяві про повернення судового збору, заявник посилається на норму п.п.6 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України № 3674-VI, згідно якої за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви фізичною особою майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, сума позову становить 400 000 грн., а тому у відповідності до вищезазначених норм права, позивачу необхідно було б сплатити 1% від розміру заявлених позовних вимог, що становило б 4000 грн.

Згідно ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового збору в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви представником ГУ ДКС України у Черкаській області Ярошем С.В. про повернення надміру сплаченого судового збору у зв`язку з чим остання підлягає до задоволення.

Відповідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, колегія апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційний судом позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволено на 35,45%, а тому стягненню з відповідача ГУ ДКАС України у Черкаській області на користь держави підлягають судові витрати у розмірі 1418 грн. за розгляд позову у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга ГУ ДКС України у Черкаській області задоволена на 1,53%, а тому відшкодуванню з держави на користь ГУ ДКС України в Черкаській області підлягає 33 грн. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи надміру сплачену суму судового збору, за подання апеляційної скарги, яка підлягає поверненню ГУ ДКС України в розмірі 3840 грн. згідно платіжного доручення від 30 грудня 2021 року (платник Державна казначейська служба України), код 37567646, банк платника Державна казначейська служба України м. Київ, UA 0078863, отримувач ГУК у Черкаській обл./м. Черкаси/22030101, код отримувача 37930566.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Державного казначейства України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури змінити в частині в частині стягнення моральної шкоди, прийняти в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держаного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом у сумі 141 800 (сто сорок одна тисяча вісімсот ) грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Повернути Головному Управлінню Державної казначейської служби України 3840 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення від 30 грудня 2021 року (платник Державна казначейська служба України), код 37567646, банк платника - Державна казначейська служба України м. Київ, UA 0078863, отримувач ГУК у Черкаській обл./м. Черкаси/22030101, код отримувача 37930566.

Стягнути з Головного Управління Державної казначейської служби України судовий збір у розмір 1418 грн. за розгляд позову у суді першої інстанції.

Відшкодувати з держави на користь Головного Управління Державно казначейської служби 33 грн. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 22.06. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко