У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Справа №348/914/22

Провадження № 2/348/670/22

22 червня 2022 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Бурдун Т.А., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вважаю, що зазначену позовну заяву треба залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

- викладаючи обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги «про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з позивачем», позивач в порушення п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, не зазначає, якими конкретно доказами підтверджується дана обставина. Обгрунтування даної позовної вимоги у позовній заяві не викладене. Крім того, позивач зазначає, що «їх син ОСОБА_3 , залишається проживати з позивачем, що відповідно погоджено з відповідачем, який проти цього не заперечує», тобто спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини між сторонами взагалі відсутній.

Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У поданому позові позивачем заявлено позовну вимогу немайнового характеру до відповідача про розірвання шлюбу» та про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно з пп. 2,3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, і так само за подання позовної заяви про розірвання шлюбу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992 грн. 40 коп.

Відповідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З позовної заяви вбачається, що позивач фактично заявляє дві вимоги немайнового характеру, а саме: «про розірвання шлюбу» та «про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з позивачем».

Отже, заявник, при зверненні до суду з даною заявою повинен був сплатити судовий збір у загальному розмірі 1984,80 грн.

Позивачем всупереч норм цивільного процесуального законодавства до заяви додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн., не додано документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону та не зазначено обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановленому законом розмірі.

В порушення ч.1 ст.177 ЦПК України позивачем не додано копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, для відповідача.

Крім того, додані до заяви ксерокопії документів, належним чином не завірені відповідно до вимог ч.4 ст. 95 ЦПК України.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

При таких обставинах, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважаю, що позов підлягає залишенню без руху та позивачу слід надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали та роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А.Бурдун