Справа № 458/246/17 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/267/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.,

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Турківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

13.03.2017 АТ КБ «ПриватБанк» подало до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №Е/V 3214 від 18.09.2007 та договором про видачу траншу №Е/V 3214/1 від 20.09.2007 в сумі 5138,79 (Долар США), що складає 138 233,45 грн., а саме: 5138,79 (Долар США) - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 15.12.2016 по 24.02.2017 за користування кредитом. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору №Е/V 3214 від 18.09.2007 та договору про видачу траншу №Е/V 3214/1 від 20.09.2007 між Банком та відповідачем ОСОБА_1 , нею отримано кредит у розмірі 200 000,00 Доларів США на термін до 18.09.2017. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала. Зокрема, станом на 24.02.2017 виникла заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 5138,79 Доларів США, які нараховані за період з 15.12.2016 по 24.02.2017. Відповідачам було направлено письмову вимогу щодо виконання зобов`язань за укладеними договорами, однак така претензія залишена без задоволення, зобов`язання відповідачами не виконані, а тому Банк, звернувся до суду.

Ухвалою суду від 24.03.2021 провадження у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що вказаний розмір відсотків нарахований за підвищеною ставкою 32 % відповідно до п. 4.3. Договору №Е/V 3214 від 18.09.2007, що в свою чергу, є нічим іншим як стягненням заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Кредитний договір є діючий, жодний пункт такого не визнавався недійсним, відсотки повністю відповідають кредитному договору, розрахунку заборгованості, а також вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України. Те, що в позовній заяві не міститься посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України, як на підставу позову, то це не є обов`язковою вимогою для позивача і не може вплинути на правильне вирішення справи, оскільки обов`язок надати правильну кваліфікацію спірним правовідносинам належить саме суду. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до кредитної угоди №Е/V 3214 від 18.09.2007 та договору про видачу траншу №Е/V 3214/1 від 20.09.2007, такі укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . За умовами Договору, ОСОБА_1 отримала від Банку кредит у розмірі 200 000,00 доларів США з терміном погашення не пізніше 18.09.2017, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, а позичальник зобов`язувалась в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитною угодою.

18.09.2007 був укладений договір поруки між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якого боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

18.09.2007 був укладений договір поруки між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за умовами якого боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Банк виконав свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 та надав їй кредитні кошти.

05.10.2016 ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслав відповідачам повідомлення про те, щоб у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору №Е/V 3214 від 18.09.2007 та договору про видачу траншу №Е/V 3214/1 від 20.09.2007, Банк вимагатиме повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

З розрахунку заборгованості за договором №Е/V 3214/1 від 20.09.2007 видно, що станом на 24.02.2017 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 94 733,20 доларів США; загальний залишок заборгованості за процентами 45 273,48 доларів США, всього заборгованість за кредитом становить 185 068,43 доларів США. Заборгованість до стягнення за процентами, нарахованими за період 3 15.12.2016 по 24.02.2017 становить 5138,79 доларів США.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов`язань за укладеними договорами, на підставі ст. 526, 527, 530, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 5138,79 (Долар США), які нараховані за період з 15.12.2016 по 24.02.2017.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною 3 зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання).

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання, на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до яких застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 4.3 Кредитної угоди №Е/V 3214 від 18.09.2007, при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту передбачених умовами такої угоди позичальник сплачує банку відсотки за користування Траншем кредиту в розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за цією Кредитною угодою видно, що позивач дійсно провів розрахунок відсотків за підвищеною ставкою 32% річних з 2014 року.

Однак, за встановлених обставин у цій справі, Банк мав право проводити таке нарахування відповідно до умов Кредитної угоди, які в свою чергу є дійсними і не заперечуються стороною відповідача, лише до звернення його, як кредитора, з вимогою про дострокове стягнення заборгованості ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Водночас, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України регламентують наслідки порушення боржником зобов`язання і передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апелянта про те, що нарахування спірної заборгованості на підставі п. 4.3 Кредитної угоди №Е/V 3214 від 18.09.2007 відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України і є підставою позову, за конкретних обставин цієї справи, не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення рішення Турківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.06.2022.

Головуючий

Судді