Справа № 202/8248/21
Провадження №2/202/976/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2022 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Ісаєвої Д.А.

за участю секретаря Федоренко О.О.

представника позивача Ліфлянчик С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги (факторингу), визнання зобов`язання припиненими, визнання протиправними дій, щодо надання інформації до Бюро кредитних історій, зобов`язання вилучити відомості про суб`єкта кредитної історії, -

ПОСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року представник позивача в особі адвоката Ліфлянчика С.І. звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договору №GLK6N714301 від 06.05.2020 року укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" та ПАТ КБ "НАДРА" про відступлення права вимоги за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року, про визнання припинення зобов`язання позивача ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року, про визнання протиправними дії ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", щодо передання ТОВ "Українське бюро кредитних історій" відомостей для внесення інформації в кредитній історії за договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року укладеним між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ "НАДРА", а зокрема недостовірної інформації про заборгованість позивача ОСОБА_1 у розмірі 2 113 094, 43 грн. (чи USD), про зобов`язання ТОВ "Українське бюро кредитних історій" вилучити усі відомості за договором №8/2007/8400-К/1502-Н, а зокрема недостовірну інформацію про заборгованість позивача ОСОБА_1 розмірі 2 113 094. 43 грн. (чи USD).

17 січня 2022 року ухвалою суду справу призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

16 березня 2022 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача в особі адвоката Ліфлянчика С.І. вказує, що 30.10.2007 року позивач ОСОБА_1 уклав із ПАТ КБ "НАДРА" кредитний договір №8/2007/8400-К/1502-Н, про надання споживчого кредиту. Того ж дня, для забезпечення виконання кредитного зобов`язання, укладений договір іпотеки стосовно квартири за номером АДРЕСА_1 . Під час укладення Договорів, позивач не надавав й не підписував письмової згоди на опублікування будь-якої інформації щодо нього у Бюро кредитних історій. У липні 2010 року ПАТ КБ "НАДРА" звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2012 року у справі №2/0417/850/2012, рішення набрало законної сили 16.01.2013 року, після перегляду апеляційним судом, стягнуто солідарно із позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "НАДРА" заборгованості за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року у сумі 75518 доларів США 58 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 603 582, 25 грн. 31.01.2013 року між ПАТ КБ "НАДРА" та позивачем ОСОБА_1 укладений договір про розірвання договору іпотеки, в якому вказується, що сторони стверджують та констатують, що не мають жодних взаємних претензій одна до одної у зв`язку з розірванням договору іпотеки №8/2007/8400-К/1502-Н, посвідченого 30.10.2007 року. 27.07.2021 року позивач ОСОБА_1 виявив, що 27.06.2021 року ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" подало до ТОВ "Українське бюро кредитних історій" інформацію за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н, про заборгованість позивача ОСОБА_1 у розмірі 2 113 094. 43 грн. (чи USD).

16.03.2022 року представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" надав відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними, вказує що позивачем ОСОБА_1 не надано жодного доказу того, що заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі, до позовної заяви не додано ніяких документів про закриття кредиту, рішення суду про визнання кредитного договору припиненим, недійсним, тощо, які б підтверджували, що заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі, як стверджує позивач, а відтак відсутні підстави вважати зобов`язання за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року виконаними. В пункті 4.2.7 кредитного договору №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року, підписаного позивачем, банк має право надавати інформацію про позичальника та його заборгованості згідно цього договору в будь-які бюро кредитних історій, учасником яких є банк, надання такої інформації на підставі цього договору вважається здійсненим за згодою позичальника. ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", як новий кредитор, набуло всіх прав первісного кредитора ПАТ КБ "НАДРА" за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року. Вказує, що укладений договір №GLK6N714301 від 06.05.2020 року укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" та ПАТ КБ "НАДРА" згідно ст.512-517 ЦК України, не порушує норм чинного законодавства та не порушує прав позивача ОСОБА_1 , з наведеного вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.

13.04.2022 року представник відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосередньо виведення ПАТ КБ "НАДРА" з ринку, надав відзив на позовну заяву в якому вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними. Вказує, що виконавчою дирекцією Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 року №113 "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "НАДРА". Право вимоги за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н, посвідченого 30.10.2007 року, було відступлено ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", у складі лоту №GLK6N714301 на відкритих торгах (аукціоні). Згідно пункту 1 Розділу 5 Положення щодо організації продажу визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна), що ліквідуються, один з яких, права вимоги. Зазначає, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів, що свідчать про недійсність укладеного договору між ПАТ КБ "НАДРА" і ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" №GLK6N714301 від 06.05.2020 року. Договір №GLK6N714301 від 06.05.2020 року за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги (оплатним договором відступлення права вимоги), а не договором факторингу, оскільки жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а тому не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства. Згідно приписів чинного законодавства України позивачем ОСОБА_1 не доведено, в чому саме при відступлені права вимоги за договорами відбулося порушення його права. В задоволені позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

06.06.2022 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" надав відзив на позовну заяву, в задоволені якої просила відмовити. Вказує, на те що в цей час не було встановлено та визнано факт відсутності кредитного договору, договір не було визнано недійсним у судовому порядку, не був встановлений факт відсутності письмової згоди позивача ОСОБА_1 на використання та розповсюдження інформації щодо нього, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" не має підстав для спростування та вилучення такої інформації.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що 30.10.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "НАДРА" був укладений кредитний договір №8/2007/8400-К/1502-Н. За умовами кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в розмірі 75 295, 00 доларів США 00 центів в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою "Перше житло". Того ж дня, для забезпечення виконання кредитного зобов`язання, укладений договір іпотеки стосовно квартири за номером АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2012 року у справі №2/0417/850/2012, рішення набрало законної сили 16.01.2013 року, після перегляду апеляційним судом, стягнуто солідарно із позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "НАДРА" заборгованості за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року у сумі 75518 доларів США 58 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 603 582, 25 грн.

31.01.2013 року між ПАТ КБ "НАДРА" та позивачем ОСОБА_1 укладений договір про розірвання договору іпотеки, в якому вказується, що сторони стверджують та констатують, що не мають жодних взаємних претензій одна до одної у зв`язку з розірванням договору іпотеки №8/2007/8400-К/1502-Н, посвідченого 30.10.2007 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Куліш В.І. зареєстрованим №2794.

Надані суду докази свідчать про те, що 06.05.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" та ПАТ КБ "НАДРА", за результатом публічних торгів, укладено договір №GLK6N714301 про відступлення прав вимоги, умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" передало всі права та обв`язки за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року укладеним між ПАТ КБ "НАДРА" та ОСОБА_1 .

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов суд приймає до уваги те, що частина 3 статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Разом з тим розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема, положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.

У постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична осіб.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). (пункти 50-62 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16).

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, право вимоги за кредитними договорами, укладеними із позивачем, перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" на підставі відступлення прав вимоги від 06.05.2020 року. Належних та допустимих доказів того, що ПАТ КБ "НАДРА" в момент підписання договору відступлення прав вимоги не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять, та стороною позивача не наведено.

Враховуючи те, що відповідачами під час укладання договору відступлення прав вимоги були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, суд вважає, що правових підстав для визнання в судовому порядку недійсними даного договору немає.

Пунктом 7 статті 28 вказаного закону встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції встановлює обмеження на суміщення надання певних видів фінансових послуг і не має права забороняти чи обмежувати надання передбачених законами фінансових послуг.

Оскільки нормами ЦК України та зазначеного закону не обмежено можливості укладення договорів відступлення прав вимоги по відношенню до боржників - фізичних осіб, та з урахуванням пріоритетності норм закону над підзаконним актом, суд вважає, що ПАТ КБ «НАДРА» мало право на укладання договору відступлення прав вимоги по відношенню до боржників-фізичних осіб.

Окремо варто відзначити про те, що за змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав, сума заборгованості за судовим рішенням в повному обсязі сплачена не була.

За загальним правилом до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що від визнання у судовому порядку недійсними договору відступлення прав вимоги залежить подальша можливість законної реалізації позивачем обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитними договорами.

За наведених обставин, суд вважає, що під час укладення договору відступлення прав вимоги відповідачами не було порушено прав та обов`язків позивача у даній справі.

Що стосується вимог про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором від 30.10.2007 року №8/2007/8400-К/1502-Н, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Представник позивача посилається на договір про розірвання Договору іпотеки №8/2007/8400-К/1502-Н, як на доказ повного виконання зобов`язання за кредитним договором, який було укладено в рамках врегулювання заборгованості за кредитним договором, шляхом добровільної реалізації предмету іпотеки та подальшого стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2012 року у справі №2/0417/850/2012, рішення набрало законної сили 16.01.2013 року, після перегляду апеляційним судом, стягнуто солідарно із позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "НАДРА" заборгованості за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року у сумі 75518 доларів США 58 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 603 582, 25 грн., а сума продажу іпотечної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу від 31.01.2013 року складає 248 000 грн., це свідчить проте що договорів про розірвання договору іпотеки від 31.01.2013 року, було укладено між ПАТ КБ "НАДРА" та ОСОБА_1 лише для реалізації предмету іпотеки, а не у зв`язку з повним виконанням зобов`язання за кредитним договором. Позивачем не надано жодного доказу того, що заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі, до позовної заяви не додано ніяких документів про закриття кредиту, рішення суду про визнання кредитного договору припиненим, недійсним, тощо, які б підтверджували, що заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі.

ТОВ "Українське бюро кредитних історій" є лише особою, яка збирає, зберігає інформацію, яка надається банками, фінансовими установами тощо.

ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" надало інформацію ТОВ "Українське бюро кредитних історій" про те, що кредит, за кредитним договором №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року є непогашеним. Позивачем зазначена обставина не спростована. Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про визнання потиправними дії, які стосуються кредитного договору №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року, що укладено з ПА КБ "НАДРА".

Відповідно до ч.1 16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація.

Позивач вказує на те, що під час укладення Договорів, не надавав й не підписував письмової згоди на опублікування будь-якої інформації щодо нього у Бюро кредитних історій.

Як вбачається з п.4.2.7. кредитного договору №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року, підписаного позивачем, зазначено наступне: "Банк має право залучати до співпраці в рамках кредитної програми, згідно з якою кредитується Позичальник, третіх осіб. При цьому Позичальник дає згоду на те, що інформація, що стосується Позичальника та цього договору(включаючи інформацію, надану Позичальником Банку в зв`язку з укладенням цього Договору) стане відома цим третім особам для конфіденційного використання (в тому числі в зв`язку з наданням послуг та продуктів, обробкою даних, статистичною звітністю та управління ризиками, а також для підготовки та направлення Позичальнику комерційних пропозицій). Крім цього , Банк має право надавати інформацію про Позичальника та його заборгованості згідно цього Договору в будь-які бюро кредитних історій, учасником яких є банк, а також страхові компанії з якими у Позичальника укладені відповідні договори страхування, вигодо набувачем є Банк. Надання такої інформації на підставі цього Договору вважається здійсненим за згодою Позичальника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки законом не встановлено обов`язкових вимог щодо виду та змісту документу, позивачем ОСОБА_1 була надана згода на обробку персональних даних, у тому числі він був проінформований про те, що інформацію для формування його кредитної історії буде передано до Бюро кредитних історій, шляхом підписання кредитного договору №8/2007/8400-К/1502-Н від 30.10.2007 року. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, позивач надав згоду на обробку своїх персональних даних, а тому підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання виключити всю інформацію, що міститься у кредитній історії, суд не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір та всі судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 13, 81, 221, 223, 258-259, 268, 272-273, 353-354 ЦПК України, Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання недійсним договору відступлення прав вимоги (факторингу), визнання зобов`язання припиненими, визнання протиправними дій щодо надання інформації до Бюро кредитних історій, зобов`язання вилучити відомості про суб`єкта кредитної історії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Д.А. Ісаєва