Справа № 445/672/22
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

22.06.2022 суддя Золочівського районного суду Львівської області Сивак В. М.,

розглянувши заяву Золочівського МВЖКП про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в:

Золочівське МВЖКП звернулося до суду із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 4820,88 грн.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Згідно оборотно-сальдової відомості за період травень 2019 року по квітень 2022 року за квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої являється боржник ОСОБА_1 , рахується заборгованість 4820,00грн. При цьому, суддею встановлено, що за боржником вже станом на травень 2019 року існувала заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1049,00 грн.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки плата за житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання боржником кожного із цих зобов`язань.

Згідно матеріалів справи, з заявою про видачу судового наказу заявник звернувся у в травні 2022 р. Відповідно, право на стягнення заборгованості обмежується трьохрічним строком позовної давності, тобто з квітня 2019 р., оскільки обов`язок щодо сплати заборгованості за квітень 2019р. виник у травні 2019 р.

Як вбачається з представленої стягувачем відомості, частина обрахованої до стягнення заборгованості, зокрема 1049,00 грн., виникла до квітня 2019 року, що поза межами строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Разом з тим, суддя не вважає, що в межах цієї справи вправі вирішувати питання про те, чи переривався строк позовної давності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України, оскільки в силу вимог п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, він не розглядає заяви по суті, а отже, не може вирішувати питання про те, хто вчинив дію, яка свідчить про визнання боржником боргу та чи власне була така дія, направлена на визнання цього боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

В силу вимог п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України суд не розглядає заяву по суті, а згідно ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

У справі, яка розглядається як вимога про стягнення заборгованості, обрахованої поза межами строку позовної давності, так і вимога про стягнення заборгованості обрахованої в межах цього строку підлягають розгляду в порядку позовного провадження, а тому немає підстав застосовувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 165 ЦПК України.

Таким чином, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, слід відмовити у видачі судового наказу в повному обсязі.

При цьому, суддя вважає за необхідне роз`яснити стягувачу його право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку, а сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 161, 165, 260, 261 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

у видачі судового наказу за заявою Золочівського МВЖКП про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги - відмовити

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. М. Сивак