Дата документу 21.06.2022
Справа № 501/4419/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

предмет та підстави позову: про відшкодування моральної шкоди

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

1. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про відшкодування моральної шкоди, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 1 000 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач у відповідь на запит про надання публічної інформації щодо наявності на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, не надав відповідь на запитувану інформацію.

Постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №424/6232/1 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 скасовано, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо надання ОСОБА_1 публічної інформації щодо наявності на території м.Чорноморськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також, зобов`язано Виконком надати позивачу публічну інформацію, що запитувалась.

На думку позивача, дії відповідача щодо ненадання інформації спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює у 1 000 000 грн., яка полягає у стражданнях та приниженні заявника.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача 03.12.2021 надав до суду відзив на позов (а.с.23-31), просить суд відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позов безпідставний.

Позивач ОСОБА_1 08.04.2022 надав до суду додаткові пояснення у справі (а.с.92-95).

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 23.12.2021, 31.12.2021, 02.02.2022, 16.02.2022, 01.04.2022, 18.05.2022 надав до суду заяви про розгляд справи без його участі (а.с.64, 67, 79, 85, 90, 100).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 22.11.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.13).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 23.11.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.17-18).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21.12.2021 визнано явку позивача ОСОБА_1 чи його представника в судове засідання для дачі особистих пояснень обов`язковою (а.с.62).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.05.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.97).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 16.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чорноморськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №424/6232/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 скасовано, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо надання ОСОБА_1 публічної інформації щодо наявності на території м.Чорноморськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також, зобов`язано Виконком надати позивачу публічну інформацію, що запитувалась (а.с.9-11).

ІV. Оцінка Суду.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1, п.п.2, 4 ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, висловив загальні підходи до визначення та відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням принципу належного врядування.

Так, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Страждання являють собою не процес нищення немайнового блага, а його результат негативні наслідки немайнового характеру, які є моральною шкодою. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, одружитися, втрату довіри близьких людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене, сам лише факт порушення прав позивача не є безумовною та достатньою підставою для стягнення моральної шкоди.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем всупереч зазначених вимог закону не надано суду доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача щодо надання ОСОБА_1 відповіді на його запит про отримання публічної інформації, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду.

Крім того, в подальшому право ОСОБА_1 на публічну інформацію було відновлено за Постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №424/6232/21 шляхом зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію.

Доводи ОСОБА_1 не ґрунтуються на викладених вище нормах права та не містять доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про душевні страждання та моральну шкоду.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

На підставі ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому сплачений відповідачем судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко