Справа № 683/2247/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Лугового О.М.

секретаря Градомської Д.Р.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Сторожук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні та вихованні з дитиною,

встановив:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні та вихованні з дитиною.

Позовна заява мотивована тим, що 19 березня 2016 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який було розірвано на підставі постанови Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення відповідач перешкоджає у спілкуванні батька з сина. Мирним шляхом не вдалося домовитися вирішити спір, тому позивач звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради для визначення участі у виховані дитини. Крім того зазначає, що він сумлінно та добровільно виконує покладені на нього обов`язки по утриманню дитини, має такі ж права на участь у виховані сина як і відповідач. Оскільки відповідач перешкоджає побаченням сином і не дозволяє спілкуватися та приймати участь у його виховані, тому відповідач порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, оскільки нормальний розвиток є такий, в якому беруть участь обоє батьків, також відповідач порушує його права як батька на особисте спілкування та прийняття участі у виховані сина.

За даних обставин позивач, просить суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, з боку матері дитини шляхом визначення батькові способу спілкування та виховання дитини шляхом систематичних побачень з дитиною не менше двох діб на тиждень під час перебування у місті його проживання без участі будь - яких інших осіб; безперешкодне проведення відпустки з дитиною для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю; необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову.

Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 30 серпня 2021 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, а також зазначив, щодо способу спілкування та виховання дитини шляхом систематичних побачень з дитиною не менше двох діб на тиждень, а саме у 1 та 3 суботу місяця з 10 до 19 год. та 2 та 4 неділю місяця з 10 до 19 год. зі зміною часу за взаємною згодою батьків, враховуючи бажання дитини, без присутності матері, а в інші дні - за попереднім узгодженням з матір`ю дитини.

Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме щодо систематичності днів побачення батька з дитиною, а саме просила визначити два дні в місяць щодо побачень з дитиною, щодо інших позовних вимог не заперечила.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, підтримав позицію відповідача.

В судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримав.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини та перевіривши докази, заслухавши учасників справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ) що підтверджено копією свідоцтва про народження виданим Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №139.

На підставі постанови Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Після припинення шлюбних відносин стороні, їхня спільна дитина ОСОБА_5 залишився проживати з матір`ю. Спору між сторонами про місце проживання дитини немає.

Згідно листа Служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 08.07.2021, № 418, вбачається, що позивач дійсно звертався із заявою щодо участі у вихованні дитини.

Згідно із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 16 листопада 2021 року, орган опіки та піклування підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 щодо участі у виховані малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до актів про обстеження умов проживання сім`ї батьків позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також сім`ї брата позивача ОСОБА_8 перешкод для перебування позивача разом із сином не виявлено.

З матеріалів справи та з показів учасників процесу вбачається, що спір між позивачем та відповідачем виник щодо усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дитиною.

Під час оцінки доводів учасників процесу, суд керується положеннями Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), Сімейного кодексу України (далі - СК), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що є спір між батьками щодо спілкування та участі батька у вихованні їхньої спільної дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Активна поведінка батька (звернення до суду із цим позовом, відвідування дитини за місцем її проживання, зацікавленість процесом її життя), свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, - має намір та бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні та житті. Жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку батька відносно дитини, судом не встановлено. При цьому, слід зазначити, ОСОБА_1 працевлаштований, характеризується виключно з позитивної сторони, а також сплачує вчасно та в належному розмірі аліменти.

Не встановлено обставин, за яких можна було б позбавити батька дитини реалізувати своє право на участь у спілкуванні та вихованні із дитиною. Відповідно, мати дитини, з якою остання проживає і, з якою більше часу знаходиться разом, може і повинна сприяти дитині, зокрема враховуючи і її вік, та батьку їхньому спільному спілкуванню, проведенню разом часу задля того, щоб не втрачався родинний зв`язок сина із батьками

Крім того, кожен із батьків повинен усвідомлювати, що в разі настання будь-яких обставин у їхньому особистому житті, дитина має розраховувати на те, що вона залишається частиною життя кожного з батьків окремо і не може бути позбавлена на це лише з-за того, що самі між собою батьки не можуть порозумітися з будь-яких питань, в тому числі і матеріальних.

Слід також зазначити, що мати дитини не повинна зловживати своїм правом на спілкування з дитиною і давати можливість бачитися із батьком, захищаючи та поважаючи право дитини на сімейне виховання.

Не встановлено під час розгляду справи обставин про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а також про те, що між батьком та дитиною існують психоемоційні перешкоди у спілкуванні, оскільки враховуючи вік дитини, ту обставину, що дитина тривалий час знаходиться з матір`ю, відповідно поступово віддаляє її від батька, що не є прийнятливим.

Суд вважає, що під час розгляду справи за дослідженими доказами, встановлені обставини, які свідчить про наявність перешкод з боку матері на спілкування батька із дитиною, а тому слід зобов`язати її не чинити перешкоди у їхньому спілкуванні.

На підставі вищевикладеного, наявні підстави для визначення судом способу спілкування батька з сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю, оскільки не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування відповідача з дитиною виключно за домовленістю з позивачем, може протиправно обмежити права ОСОБА_1 щодо участі у вихованні дитини.

З метою збереження рівності прав батьків та забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що спілкування батька з дитиною має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю. Саме такий графік не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо сина.

Разом з тим, до запропонованого позивачем порядку, необхідно внести окремі уточнення виключно в інтересах дитини. При цьому, слід зазначити, що сторони і в судовому засіданні не змогли прийти до спільної згоди щодо варіантів про участь батька у вихованні та спілкування з донькою.

Слід зазначити, що позовні вимоги, тобто запропонований позивачем графік, враховуючи викладені обставини справи, може призвести до порушення прав дитини, а тому в повній мірі вони не можуть бути задоволені. Так, враховуючи позицію, яка висловлена позивачем та відповідачем в судовому засіданні, що вони не заперечують проти того, щоб певний період часу спілкування та участь батька у вихованні сина, зустрічі та побачення відбувалися без присутності матері, враховуючи, що на даний час дитина більше прихильна до матері і тривалий час не спілкувалася із батьком.

Враховуючи викладене, встановлюючи порядок спілкування з дитиною, суд виходить з урахуванням позиції сторін та інтересів дитини, а також того, що дитина є фізично здоровою та розвинутою, будь-яких обставин, які б свідчили про неможливість спілкування її з батьком, чи можуть шкодити інтересам дитини, наявності особливих умов при визначенні порядку спілкування, не встановлено, ОСОБА_1 має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні сина, враховує інтереси дитини, і те, що виховання дітей, участь у піклуванні про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов`язком кожного з батьків, а також висновок щодо доцільності встановлення такого порядку участі батька у вихованні дитини, а саме: кожної 1 та 3 суботи місяця з 10 до 19 год. та 2 та 4 неділю місяця з 10 до 19 год. зі зміною часу за взаємною згодою батьків, враховуючи бажання дитини, без присутності матері, а в інші дні - за попереднім узгодженням з матір`ю дитини.

При визначенні способу участі батька у спілкування та вихованні дитини, судом враховано і той факт, що позивач не може вільно розпоряджатися своїм часом і підлаштовуватися під графік та режим дитини. Крім того, такий спосіб спілкування не позбавить матір на особисте виховання нею дитини та на спілкування із родичами по лінії матері. Зазначений спосіб буде відповідати першоосновам розвитку особистості дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я.

Крім того, також слід визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітньої дитини щодо безперешкодного проведення відпустки з дитиною для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньої домовленістю з матір`ю дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути, часу навчання і відпочинку.

Саме такий порядок участі у вихованні дитини забезпечить рівність прав батьків, що забезпечить гармонійний розвиток та належне виховання дітей з урахуванням, перш за все, їх інтересів, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі їх виховання.

Також необхідно зобов`язати ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), з урахуванням фізичного стану, графіку навчань та відпочинку дитини ОСОБА_5 , не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_5 , засобами телефонного та/або електронного зв`язку.

Таким чином, з мотивів, зазначених вище, суд вважає, що вищенаведений порядок та спосіб є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримку зв`язків між рідними. А тому позов підлягає задоволенню частково, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Позбавлення позивача права на спілкування й участь у вихованні сина може позбавити дитину родинних зв`язків із батьками, любові та турботи з їхнього боку.

Водночас суд зауважує, що в подальшому, з урахуванням вікових особливостей дитини, її потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Суд також наголошує на те, що у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком ОСОБА_1 не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні сина.

Оскільки позивач в позовні заяві та під час розгляду справи просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати, а тому суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 12, 81, 229, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні та вихованні з дитиною, задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 наступний порядок і спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , які передбачають періодичні зустрічі та спілкування, а саме: 1 та 3 суботу місяця з 10 до 19 год. та 2 та 4 неділю місяця з 10 до 19 год. зі зміною часу за взаємною згодою батьків, враховуючи бажання дитини, без присутності матері, а в інші дні - за попереднім узгодженням з матір`ю дитини, а також спільний відпочинок та оздоровлення дитини за попередньої домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_4 , з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути.

Зобов`язати ОСОБА_4 з урахуванням фізичного стану, графіку навчань та відпочинку дитини ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в спілкуванні із сином ОСОБА_5 засобами телефонного та/або електронного зв`язку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Старокостянтинівським РС УДМС України в Хмельницькій області від 20 квітня 2016 року, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_3 виданий 6826 від 17 червня 2021 року.

Третя особа: Орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, місце знаходження: 31100, вул.Острозького, буд.41, м.Старокостянтинів, Хмельницького р-н., Хмельницька обл., код ЄДРПОУ - 36027760.

Повний текст рішення суду складено 24 червня 2022 року.

Суддя: