КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1058/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дубчак Лесі Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Коренюк А.М.,

у цивільній справі №753/20269/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Обгрунтовуючи свої вимоги зміною матеріального становища та сімейного стану, що вплинуло на його спроможність сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат Дубчак Л.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої просиласкасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задовольнити у повному обсязі. Вказуючи при цьому на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

А саме, на неповне дослідження судом обставин справи, зокрема те, що 15 травня 2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народилася донька. Таким чином на даний момент на утриманні ОСОБА_1 перебуває малолітня дитина та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Зазначаючи також, що суд, посилаючись на преюдиційність обставин, встановлених в судовому рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року не дослідив повністю матеріали справи та докази надані позивачем. Зокрема, позивач почав утримувати свою дружину після закінчення виплати допомоги по вагітності та пологам, що свідчить про зміну його матеріального стану після прийняття рішення про стягнення аліментів. Крім того преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійснених іншим судом.

Посилалась на те, що у зв'язку з введенням карантинних обмежень усі університети України перейшли на дистанційне навчання, а тому потреба в оплаті проїзду, придбанні додаткового одягу чи взуття, для виходу в університет, у відповідача відсутня.

Крім того, зазначала, що некоректним є висновок суду, про те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, оскільки малолітня дитина потребує постійного стороннього догляду, а утримання повнолітніх пов`язується з можливістю надавати дитині допомогу. При цьому вік та освіта ОСОБА_2 дозволяє їй працевлаштуватися за фахом.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 вказувала, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів майновий стан позивача не змінився, а факт реєстрації шлюбу та народження дитини не впливає на можливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Доводи апеляційної скарги щодо дистанційного навчання відповідача в університеті є припущенням, оскільки остання відвідує навчальний заклад у звичному режимі. А посилання позивача на те, що ОСОБА_2 має змогу самостійно себе забезпечувати, працюючи та отримуючи дохід, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час є повнолітньою (21 рік).

ОСОБА_2 є студенткою 5-го курсу денної форми навчання ОСОБА_2 медичного університету ім. Пирогова за спеціальністю «медицина», форма навчання за контрактом, що підтверджується договором та довідкою, виданою Вінницьким медичним університетом ім. Пирогова. Строк навчання до 01 липня 2022 року. (а.с. 57-60, 52).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року з ОСОБА_1 на користь його повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, стягнуто аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 грудня 2019 року до 01 липня 2022 року, тобто на період навчання ОСОБА_2 у Вінницькому медичному університеті ім. Пирогова.

15 травня 2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з потреби дитини у матеріальній допомозі, можливості відповідача таку допомогу надавати та відсутності доказів, які могли б бути підставою, згідно ч. 1 ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У випадку, якщо позивачем заявлені вимоги про зміну раніше встановленого судовим рішенням розміру аліментів, такі правовідносини регулюються положеннями ст.192 СК України, а саме: розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При зміні розміру аліментів та визначенні їх розміру необхідно враховувати положення ст.182 СК України. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.ст 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначаючи про необхідність зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року, з ј частини заробітку (доходу) щомісячно до 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць, ОСОБА_1 посилався на те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу та дружина, яка на час подачі позову перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сам факт народження дитини у іншому шлюбі не свідчить про зміну майнового стану ОСОБА_1 .

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач почав утримувати свою дружину після закінчення виплати допомоги по вагітності та пологам (свідчить про зміну його матеріального становища після прийняття рішення про стягнення аліментів), оскільки відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (в редакції, чинній на день народження ОСОБА_6 ) допомога при народженні першої та кожної наступної дитини призначається у розмірі 41 280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10 320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто допомога у зв`язку з народженням дитини в подальшому виплачується рівними частинами протягом трьох років.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на безпідставність не взяття судом першої інстанції до уваги при постановленні судового рішення того факту, що позивач не є працевлаштованим, на думку колегії суддів, не спростовує висновків суду першої інстанції в частині того, що позивач не довів, що вказана обставина є такою, що змінилася з часу ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року. Зі змісту рішення вбачається, що вказана обставина була врахована судом при вирішенні питання щодо стягнення аліментів та їй надана правова оцінка при ухвалені рішення.

Суд першої інстанції об`єктивно оцінив надані позивачем докази та, врахувавши працездатний вік позивача, дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність працевлаштування останнього не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Доводи ОСОБА_1 , щодо зменшення розміру витрат, які несе донька у зв`язку з введенням в країні карантинних обмежень, так як навчається на дистанційній формі навчання, і це значно зменшує її витрати, колегією суддів відхиляються, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують, не впливають на їх правильність та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, які були надані до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Дубчак Лесі Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач:

Судді: