ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 672/420/21

Провадження № 22-ц/4820/654/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Корніюк А.П., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю прокурора,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 січня 2022 року, суддя Федорук І.М., у справі за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки,

встановив:

У квітні 2021 року керівник Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області, (далі прокурор), в інтересах держави звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, (далі - ГУ Держгеокадастру), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-171-СГ від 04.01.2017 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 , (попереднє прізвище ОСОБА_4 ), земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :06:006:0005, витребування у ОСОБА_1 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 на час отримання на підставі наказу №22-171-СГ від 04.01.2017 року земельної ділянки з кадастровим номером :06:006:0005, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, (на даний час Хоптинецького старостинського округу Сатанівської селищної ради об`єднаної територіальної громади), використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок. В той же час, ОСОБА_2 , отримавши у власність спірну ділянку, на підставі договору купівлі-продажу №1052 від 10.02.2017 року продала її ОСОБА_3 . Після цього на підставі договору купівлі-продажу № 139 від 01.02.2018 року ОСОБА_3 вказану земельну ділянку продав ОСОБА_1 , за яким того ж дня було зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №24640841. Звертаючись до суду з позовом прокурор також просив поновити строк звернення до суду пропущений ним з поважних причин, оскільки про порушення земельного законодавства йому стало відомо в січні 2021 року, після отримання відповідної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та звернення до ГУ Держгеокадастру з відповідним запитом.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 11.01.2022 року позов задоволено. Поновлено керівнику Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області строк звернення до суду з позовом, а також визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-171-СГ від 04.01.2017 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :06:006:0005, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, (на даний час Хоптинецького старостинського округу Сатанівської селищної ради об`єднаної територіальної громади). Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :06:006:0005, що розташована за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, (на даний час Хоптинецького старостинського округу Сатанівської селищної ради об`єднаної територіальної громади). Вирішено питання судових витрат.

Мотивуючи свій висновок суд вказав на те, що ОСОБА_5 на час отримання спірної земельної ділянки використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 , передану їй наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-31160-СГ від 25.11.2016 року, на час прийняття наказу №22-171-СГ від 04.01.2017 року, не свідчить про те, що відповідачка не скористалася своїм правом на безоплатне одержання земельної ділянки. Вирішуючи питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначив, що про порушення вимог закону відповідачкою прокурору стало відомо з дня отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2021 році, відтак пропущений з поважних причин процесуальний строк підлягає поновленню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що прокурор є неналежним позивачем, оскільки органом, який здійснює відповідні функції у спірних правовідносинах є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальні органи. Прокурор у позові не навів обґрунтування причин пропуску ним строку позовної давності. Спірна земельна ділянка наразі відноситься до земель Сатанівської об`єднаної територіальної громади, відтак позов заявлено безпідставно, оскільки державний інтерес не порушено так як спірна земельна ділянка вибула не зі складу земель державного фонду, тому підлягає поверненню не державі, а Сатанівській селищній раді, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Крім того, право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 було зареєстровано раніше ніж право власності на іншу отриману нею земельну ділянку в порядку безоплатної приватизації, що зумовлює відсутність порушень при набутті у власність та в подальшому відчуженні ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор підтримав висновки суду першої інстанції, просив апеляційний суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Прокурор в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав висновки суду першої інстанції.

В судове засідання апелянт та інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності з вимогами процесуального закону. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у письмовій заяві просив суд розгляд справи провести без його участі.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-171-СГ від 04.01.2017 року надано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :06:006:0005, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради, Городоцького району, Хмельницької області, (на даний час Хоптинецького старостинського округу Сатанівської селищної ради об`єднаної територіальної громади).

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-31160-СГ від 25.11.2016 року ОСОБА_6 передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :07:001:1049, розташовану на території Пліщинської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, право власності на яку зареєстровано 12.09.2017 року.

На підставі договору купівлі-продажу №1052 від 10.02.2017 року ОСОБА_6 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_3 . Після цього на підставі договору купівлі-продажу № 139 від 01.02.2018 року ОСОБА_3 вказану земельну ділянку продав ОСОБА_1 . Цього ж дня приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №24640841.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з приписом ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Для ведення особистого селянського господарства громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі - не більше 2 гектара (п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року, №15, Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, (далі-Положення), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року, №333, таким відповідним центральним органом є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та територіальні органи Держгеокадастру.

Оскільки станом на час видання наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 04.01.2017 року, № 22-171-СГ про надання у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :06:006:0005, останній на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 25.11.2016 року №22-31160-СГ передано у приватну власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :07:001:1049) для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Пліщинської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 скористалась своїм правом, передбаченим ст. 116 ЗК України, повторно, тобто з порушенням визначеного земельним законодавством порядку.

З урахуванням встановлених обставин справи, вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України щодо способу захисту цивільного права, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права держави у формі визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки від добросовісного кінцевого набувача ОСОБА_1 є належним та ефективним.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, сформованою у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №365/364/18 та від 04.03.2021 року у справі №684/197/19.

Згідно з положеннями ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 334 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, у тому числі надану у власність в порядку безоплатної приватизації, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно, проте не є підставою виникнення цивільних прав, зокрема набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно. Сама по собі державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17).

Відповідно до ст.ст. 11, 13 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають на підставі юридичних фактів та здійснюються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 9 статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За системним зв`язком та змістом положень ч. 1, п. «в», ч. 3 та ч. 4 ст. 116, ч.ч. 1, 7, 9 ст. 118, ч. 1 ст. 121, ст. 122 ЗК України, які визначають право громадян на безоплатне набуття у приватну власність земельних ділянок певного виду використання із земель державної та комунальної власності шляхом приватизації та порядок його реалізації, закон визначає, що така передача здійснюється шляхом прийняття відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах повноважень відповідного рішення і не допускає безоплатної передачі у власність громадян земельних ділянок певного виду використання більш як один раз. Відповідно прийняття органами виконавчої влади або місцевого самоврядування рішень про таку передачу без додержання вказаних вимог також є недопустимим.

Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 року у справі №1840/3664/18).

Отже, закон пов`язує наявність права на безоплатне набуття у приватну власність земельних ділянок певного виду використання із земель державної та комунальної власності саме з фактом прийняття відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а не з державною реєстрацією речових прав на відповідне майно.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 незаконно набула право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0005 саме на підставі оспорюваного наказу, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що саме ця ділянка повинна бути витребувана у ОСОБА_1 , незважаючи на те, що державна реєстрація права власності на дану земельну ділянку відбулася раніше ніж державна реєстрація права власності на іншу земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:1049, яку ОСОБА_2 набула у власність вперше на підставі наказу №22-31160-СГ від 25.11.2016 року.

Стосовно посилань апелянта на те, що спірна земельна ділянка на даний час належить до земель Сатанівської об`єднаної територіальної громади, відтак заявлений прокурором державний інтерес не порушено колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів.

Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції на час ухвалення судового рішення земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка як окремий об`єкт нерухомості була сформована до набрання чинності п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України та відповідно, на день звернення прокурора в суд з даним з позовом не відносилася до земель комунальної власності, а тому вибраний прокурором спосіб щодо її витребовування на користь держави є правомірним.

В разі набрання судовим рішенням законної сили спірна земельна ділянка на підставі п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України має перейти у власність відповідної територіальної громади, у зв`язку з чим посилання апелянта щодо неналежного позивача та не порушення державних інтересів є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що про порушення вимог закону ОСОБА_2 прокурору як позивачу, що звернувся в інтересах держави стало відомо з дня отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у січні 2021 року.

В той же час суд дійшов помилкового висновку про необхідність поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом, оскільки з урахуванням вимог ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України, дати звернення прокурора до суду з позовом, квітень 2021 року, позовна давність в даному випадку не сплила, тому і правові підстави для її поновлення відсутні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції допустив помилку при вирішенні питання щодо спливу позовної давності, що призвело до необґрунтованого поновлення не пропущеного строку, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом змінити, виключивши відповідні посилання з мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного судового рішення.

Розподіл судових витрат між сторонами судом був проведений з дотриманням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, тому посилання апелянта на незаконне стягнення з нього 1891,67 грн. судових витрат по сплаті судового збору є необґрунтованим.

В решті суд правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного встановлення усіх обставин справи слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 січня 2022 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин рішення посилання суду на пропущення позовної давності та поновлення керівнику Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області строку звернення до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.П. Корніюк

Т.В. Спірідонова