Провадження №2/748/172/22
Єдиний унікальний № 748/3196/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2022 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання Вадюхіної О.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Онищенка І.П.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати Наказ № 68-к від 08.12.2021 року Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про відсторонення його від роботи та стягнути з Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на його користь середній заробіток за час незаконногого відсторонення від роботи на підставі Наказу № 68-к від 08.12.2021 року.

Свої вимоги мотивує тим, що він з 7 лютого 2018 року працює оператором з добування нафти й газу на підприємстві відповідача. У листопаді 2021 року він зіткнувся із грубим порушенням його конституційного права на працю з боку відповідача, яке полягало в тому, що у нього постійно незаконно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та обмеження прав працівника щодо повноцінної роботи. Так, наказом № 68-к від 8 грудня 2021 року відповідач відсторонив його від роботи без збереження заробітної плати з 9 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19. Наказ мотивований його відмовою надати документи про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Крім того, ні в контракті з науково-педагогічним працівником, ні в посадовій інструкціїї, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між ним та відповідачем такого зобов`язання не має, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на його відсторонення з роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення. Вважає наказ відповідача про відсторонення його від роботи винесений з порушенням ст. 43 Конституції України, ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 46 КЗпП України, ЗУ «Про захист персональних даних» та є незаконним. Вважає, що чинним законодавством України не передбачено обов"язкової вакцінації та можливості відсторонення працівника від роботи із підстав відсутності у нього щеплення COVID-19, відповідач порушив його прво на працю, тому є всі підстави для задоволення позову.

До суду надійшов відзив відповідача на позов, зі змісту якого слідує, що останній позов не визнає, вказує на те, що при прийнятті наказу Мринським виробничим управлінням підземного зберігання газу АТ «Укртрансгаз» № 68-к від 08.12.2021 щодо тимчасового відсторонення Позивача від виконуваної ним роботи, з урахуванням встановленого законодавством принципу недискримінації по відношенню до Позивача, визнаючи життя та здоров`я працівників та громадян в їх сукупності найвищою соціальною цінністю, керуючись інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян шляхом контролю над поширенням інфекційної хвороби гострої респіраторної хвороби COVID-19, відповідач діяв у повній відповідності до покладених на нього Коституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоложних свобод, законами та іншими нормативно-правовими актами, зокрема ЗУ «Про охорону праці», КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020, нормами наказу Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Право на працю гарантовано статтею 43 Конституції України.

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом згідно ч.1 ст. 46 КЗпП України допускається у разі появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 92 Конституції України передбачено визначення виключно законами України засад регулювання праці і зайнятості (пункт 6 частини першої).

Разом з тим Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого рішення від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 [6] звернув увагу на те, що особливістю правового регулювання трудових відносин є те, що вони регламентуються розгалуженою системою нормативних актів, прийнятих органами різних рівнів, у тому числі за участю трудових колективів та профспілок. Найбільш соціально важлива частина трудових відносин, яка охоплюється конституційним поняттям «засади регулювання праці і зайнятості», визначається лише законом, решта - законами, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, актами центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, генеральними, галузевими, регіональними, тарифними та іншими угодами, які укладаються на дво-, тристоронній основі між представниками працівників та роботодавців і компетентним державним органом, а також актами (договорами), прийнятими на підприємстві, в установі, організації власником або уповноваженим ним органом самостійно, разом чи за погодженням з трудовим колективом або профспілковим комітетом.

Тобто, дані конституційні положення не виключають підзаконного регулювання трудових правовідносин.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, згідно якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

АТ "Укртрансгаз" згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України № 83 від 4 березня 2015 року включено до Переліку об"єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що потреба у вакцинації для певної категорії працівників має свою основу в законодавстві, яке застосовується в поєднанні із КЗпП (стаття 46) та відповідає конституційним засадам регулювання праці, а отже процедура відсторонення заснована на поєднанні законодавчого та підзаконного нормативно-правового регулювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді оператора з добування нафти й газу 4 розряду Олишівського промислового майданчика Мринського виробничого управління підземного зберігання газу АТ "Укртрансгаз".

Відповідач виніс письмоме попередження щодо відсторонення від роботи (виконання робіт) з 09.12.2021 працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Так згідно з наказом АТ "Укртрансгаз" від 11.11.2021 № 656 працівники, які не пройшли обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, мають можливість перейти в установленому в Товаристві порядку на дистанційну або надомну роботу по 08.12.2021 включно. У цей період працівники мають можливість пройти обов`язкове профілактичне щеплення. З 09.12.2021 дистанційна робота для таких працівників припиняється.

З наказом № 656 від 11.11.2021 "Про заходи з контролю за епідемічною ситуацією в АТ "Укртрансгаз" та письмовим попередженням щодо відсторонення від роботи (виконання робіт) з 09.12.2021 працівників, які вімовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, ОСОБА_1 був ознайомлений 22.11.2021 року.

Згідно реєстру підтверджувальних документів про проходження працівниками щеплення проти COVID-19 № 3/3 від 08.12.2021 року ОСОБА_1 підтверджувальних документів про проходження щеплення не надано.

З наказу № 68-к від 8 грудня 2021 року Мринськом виробничого управління підземного зберігання газу «Про відсторонення від роботи Сергія Махнія» слідує, що позивача відсторонено від виконання роботи за посадою оператора з добування нафти й газу 4 розряду Олишівського промислового майданчика Мринського виробничого управління підземного зберігання газу АТ "Укртрансгаз" з 9 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати (а.с.12).

8 грудня 2021 року позивача ознайомлено із зазначеним наказом (а.с. 12).

За таких обставин, у судовому засіданні встановлено та не заперечується позивачем, що до його відома доведено необхідність вакцинації, підстави та наслідки відсторонення.

Як зазначив у судовому засіданні позивач, він і на даний час не вакцинувався проти COVID-19.

Згідно ст.8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 15 березня 2012 року у справі "Соломахін проти України" Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначив, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

У рішенні від 08 квітня 2021 року у справі "Вавржичка та інші проти Чеської Республіки" ЄСПЛ зазначає: «оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням).»

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Окрім того, в зазначеному рішенні ЄСПЛ вказано «що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8.

Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань.»

З цих підстав ЄСПЛ визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Щодо доводів позивача на порушення відповідачем права на працю, суд вважає, що тимчасове відсторонення позивача через відсутність щеплення тимчасово обмежило його право на працю, як йшлося вище, з огляду на суспільні інтереси.

Згідно з ст. 43 КЗпП право на працю включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Отже, позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості обирати професію чи заняття, які не вимагають обов"язкової вакцинації.

Європейський суд з прав людини в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» зазначає «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

У постанові Верховного Суду від 10.03.2021р. у справі №331/5291/19 вказано, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою, тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим. Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, втому числі й самих дітей. В цій же постанові Верховного Суду вказано, що, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, можна визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту, а право дитини позивачки на освіту в шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси.

В даному випадку, суд вважає, що відсутнє порушення права позивача на працю, визначене ст.43 Конституції України, оскільки обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки суспільства.

Враховуючи те, що відсторонення від роботи позивача є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та попередження негативних наслідків та на період відсторонення позивача від роботи його робоче місце зберігається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", , місцезнаходження: м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 9/1, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2022 року.

Суддя В.І. Олещенко