Провадження № 2/337/1143/2022
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2022 року місто Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Котляр А.М.
за участю секретаря Петрової А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу за попереднім договором,
23.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 14 493,85 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.07.2021 в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у якості авансу кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що підтверджується підписаним попереднім договором від 18.07.2021 р. У встановлений попереднім договором строк, тобто до 08.12.2021, основний договір купівлі-продажу не був укладений. 25.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення їй суми сплаченого авансу у розмірі 500 доларів США. Однак, ОСОБА_2 таку вимогу проігнорував, грошові кошти станом на день подачу позову до суду не повернув.
Ухвалою судді від 25.03.2022 року за позовом відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не надав.
25.05.2022 та 17.06.2022 року ОСОБА_2 звертався до суду із заявами про зупинення провадження по справі до закінчення військових дій на території України. Клопотання ОСОБА_2 були залишені судом без задоволення.
У зв`язку із цим, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.
Судом встановлено, що 18.07.2021 року в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у якості авансу кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що підтверджується підписаним попереднім договором від 18.07.2021 р.
У встановлений попереднім договором строк, тобто до 08.12.2021 р., основний договір купівлі-продажу не був укладений.
25.11.2021 р. ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення їй суми сплаченого авансу у розмірі 500 доларів США. Однак, ОСОБА_2 таку вимогу проігнорував, грошові кошти станом на день подачу позову до суду не повернув.
Позивач рекомендованим листом направила на останню відому зареєстровану адресу місця проживання ОСОБА_2 письмову вимогу від 25.11.2021 про повернення 500 доларів США, отриманих 18.07.2021 року у якості авансу в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач не вчинив у передбачений законом спосіб будь-яких реальних дій, спрямованих на укладання договору купівлі-продажу квартири.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Отже, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.
У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, уклавши договір завдатку, тому сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. (правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13).
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в будь-якому разі договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, у зв`язку з чим передані позивачем відповідачу грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 про повернення суми авансу підлягає задоволенню у повному обсязі, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 14 493, 85 грн., оскільки саме таку суму позивач передав відповідачу в якості авансу.
За правилами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати які пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви.
Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст. ст. 627, 655, 657, 570 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за попереднім договором від 18.07.2021 року у розмірі 14 493 (чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 85 (вісімдесят п`ять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.

Суддя: А.М. Котляр