ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» лютого 2022 року

м. Харків

справа № 646/7142/19

провадження № 22ц/818/1423/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачка ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на повторне заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року в складі судді Янцовської Т.М.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення 1-ого поверху № ІІ-І-:-ІІ-7, ІІ-4», ІІ-6а у нежитловій будівлі літ «А-3», об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 196, 8 кв м в житловому будинку АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення, теплопостачання якої здійснює Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Актом обстеження системи теплоспоживання об`єкту за № ОНОТ/4835 від 05 вересня 2018 року за вказаною адресою встановлено, що система опалення споживача єдина з системою опалення житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Вказав, що ОСОБА_1 , не уклавши договір на постачання теплової енергії, безпідставно за його рахунок отримує теплову енергію, яку він подає у централізовану систему опалення, де розташоване її приміщення. Приміщення відповідачки не обладнане окремим тепловим вводом. Його система опалення є частиною централізованої системи опалення житлового будинку. Постачання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення.

Зазначив, що за період бездоговірного користування з 29 жовтня 2018 року по 10 квітня 2019 року відповідачкою безпідставно спожито теплову енергію на суму 29 023, 59 грн. ОСОБА_1 направлено платіжну вимогу, яку вона не сплатила.

Просив стягнути з ОСОБА_1 вартість спожитої без достатніх підстав теплової енергії у сумі 29 023,59 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 вартість спожитої теплової енергії за період з 29 жовтня 2018 року по 10 квітня 2019 року в розмірі 29 023,59 грн та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року заяву відповідачки про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 04 грудня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року постановлено проведення цієї справи у заочному порядку.

Повторним заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 вартість спожитої теплової енергії за період з 29 жовтня 2018 року по 10 квітня 2019 року в розмірі 29 023,59 грн та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись з повторним заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми процесуального права, не повідомивши її належним чином про призначення справи до розгляду, у зв`язку з чим вона не мала можливості надати докази. Також, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що у її нежитловому приміщенні відсутня внутрішня система опалення. Приміщення не приєднано до теплових мереж позивача. У приміщенні відсутнє централізоване гаряче водопостачання та трубопровід централізованого водопостачання, що підтверджується актом обстеження від 16 червня 2021 року. Нею у вказаному акті зазначено, що на момент купівлі приміщень труби теплопостачання були відсутні, як і у підвалі. Теплові рамки труби теплопостачання були заглушені представниками позивача. Опалення її приміщення здійснюється електричними котлами. З копії акту обстеження нежитлових приміщень від 01 липня 2021 року вбачається, що нежитлові приміщення обладнані індивідуальним електричним опаленням, а саме електричним котлом, розподільним колектором системи опалення в кількості 2 штук та розширювальним баком на 18 л. Труби та радіатори системи централізованого опаленні в приміщенні відсутні. Видиме підключення до мережі централізованого опалення не проглядається. Система опалення, розроблена Товариством з обмеженою відповідальністю «Батискаф» згідно робочого проекту 2020 року передбачає, що джерелом теплопостачання є автономна котельня. Отже, вона не отримує послуг позивача, не має необхідності в укладенні з ним договору.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення., повторне заочне рішення суду залишити без змін.

Повторне заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка, яка є власницею нежитлових приміщень, отримала теплову енергію, яку позивач подавав до централізованої системи опалення, від послуг з теплопостачання не відмовлялась, тому з неї підлягає стягненню вартість спожитої теплової енергії за період з 29 жовтня 2018 року по 10 квітня 2019 року в розмірі 29 023,59 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею нежитлових приміщень 1-ого поверху № ІІ-І-:-ІІ-7, ІІ-4, ІІ-6а у нежитловій будівлі літ «А-3» в житловому будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 серпня 2018 року № 2198 (а. с. 5, 24).

Як вбачається з акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту за № ОНОТ/4835 від 05 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 система опалення приміщень споживача єдина з системою опалення житлового будинку, елеваторна, однотрубна, з верхньою подачею теплоносія. У підвальному приміщенні розташований індивідуальний тепловий пункт, облаштований вузлом обліку теплової енергії. Нежитлові приміщення перебувають у тепловому контурі житлового будинку. Централізоване гаряче водопостачання відсутнє, договір купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді не укладений. Приписано укласти договір купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді та отримати технічні умови на підключення до централізованої системи опалення з облаштуванням індивідуальної системи опалення з вузлом обліку теплової енергії. Вказаний акт є підставою для нарахування за теплову енергію, спожиту без достатніх правових підстав (без договору). Акт підписано інженерами Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» та представником споживача ОСОБА_1 ОСОБА_2 за довіреністю (а. с. 6).

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 зверталась до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з листом, на який отримала відповідь від 14 листопада 2018 року № 55-5211, у якій підприємством зазначено, що воно не видає дозволів на відключення від централізованої системи опалення приміщень. Відключення від централізованого опалення окремих приміщень у багатоквартирному житловому будинку неможливе. Нежитлові приміщенні по АДРЕСА_1 , є вбудованими у багатоквартирний житловий будинок. Система опалення відноситься до санітарно-технічного устаткування, власник приміщень не має права самостійно змінювати систему опалення та здійснювати відключення від системи централізованого опалення. Опалення є системою, що гідравлічно та теплотехнічно поєднує всі приміщення. Якщо відключення приміщення виконано всупереч вимогам законодавства, власнику необхідно відновити систему централізованого опалення згідно з проектом будинку в найкоротший термін (а. с. 49-50).

Листом від 07 вересня 2018 року Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» повідомлено ОСОБА_1 про встановлення комісійним обстеженням, що нежитлові приміщення знаходяться в контурі житлового будинку, і система опалення є єдиною і неподільною (а. с. 51).

Постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 підтверджується актами про підключення опалення № 178/7196 від 29 жовтня 2018 року та актом про відключення опалення № 178/8430 від 10 квітня 2019 року. У переліку споживачів, розташованих у житловому будинку і підключених до єдиної системи опалення, що є додатком до акту відключення від 10 квітня 2019 року, вказана, зокрема, ОСОБА_1 (а. с. 7-8).

З актів звіряння від 04 липня 2019 року, виданих згідно даних обліку Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» станом на 01 червня 2019 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за отриману теплову енергію з грудня 2018 року по квітень 2019 року склала 29 023, 59 грн (а. с. 9-10).

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» направляло на адресу ОСОБА_1 акти виконаних робіт з відпуску теплової енергії за грудень 2018 року квітень 2019 року, платіжні вимоги-доручення за спожиту теплову енергію за грудень 2018 року квітень 2019 року, акти звірки та лист про надання документів (а. с. 11-17).

З технічного паспорту на громадський будинок літ «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 станом на 19 травня 2017 року вбачається, що вид опалення нежитлової будівлі ТЕЦ (а. с. 26-29).

На підставі акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту за № ОНОТ/4835 від 05 вересня 2018 року та технічного паспорту Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» складено розрахунок ОКТ / 424 теплового навантаження на опалення 0,013825 Гкал/год (а. с. 30).

ОСОБА_1 до суду першої інстанції надано робочий проект щодо нежитлових приміщень 1-ого поверху № ІІ-І-:-ІІ-7, ІІ-4, ІІ-6а у нежитловій будівлі літ «А-3» у будинку АДРЕСА_1 (а. с. 76-78).

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно пунктів 25, 26, 30 Правил відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункту 2.1 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Міністерства будівництва України від 22 листопада 2005 року № 4 ).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункту 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Міністерства будівництва України від 22 листопада 2005 року № 4 ).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Здійснення підприємницької діяльності у цьому випадку не тягне будь-яких наслідків для виникнення та існування договору про надання комунальних послуг, оскільки такий договір вважається укладеним відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тарифи для власників нежитлових приміщень є єдиними, незважаючи на ту обставину, чи є такі власники суб`єктами підприємницької діяльності.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 придбала нежитлові приміщення 1-ого поверху № ІІ-І-:-ІІ-7, ІІ-4, ІІ-6а у нежитловій будівлі літ «А-3» в житловому будинку АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 18 серпня 2018 року № 2198.

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надавались послуги з теплопостачання до вказаного житлового будинку, зокрема, і до нежитлових приміщень відповідачки, що підтверджується актами підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії та додатком до акту.

Належні відповідачці нежитлові приміщення знаходяться у житловому будинку та відповідно мають загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі, трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання.

З придбанням у власність нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку у відповідачки, як їх власниці, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №317/1636/16-ц, провадження №61-19820св18.

Отже, відповідачка є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами.

Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надає позивач, ОСОБА_1 не споживались, суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 зверталась до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з питання централізованого опалення у нежитлових приміщеннях. У зв`язку з її зверненням проведено обстеження та встановлено, що система опалення приміщень споживача єдина з системою опалення житлового будинку. Приписано їй укласти договір купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді та отримати технічні умови на підключення до централізованої системи опалення з облаштуванням індивідуальної системи опалення з вузлом обліку теплової енергії, що підтверджується актом системи теплоспоживання об`єкту за № ОНОТ/4835 від 05 вересня 2018 року, який підписано представником ОСОБА_1 без застережень.

Крім того, листом від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що система опалення відноситься до санітарно-технічного устаткування. Власник приміщень не має права самостійно змінювати систему опалення та здійснювати відключення від системи централізованого опалення. Роз`яснено, що якщо відключення приміщення виконано всупереч вимогам законодавства, власнику необхідно відновити систему централізованого опалення згідно з проектом будинку в найкоротший термін.

Отже, відповідачкою не доведено, що у період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року теплопостачання до належних їй нежитлових приміщень відключено від мережі централізованого опалення в установленому законом порядку, та вона не отримувала послуг, що надає Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Надані позивачем акти є належними доказами на підтвердження отримання відповідачкою теплової енергії на опалення. Таким чином, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідачка зобов`язана оплатити надані послуги.

Відсутність договору та самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення відповідачки від сплати за використану теплову енергію.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 635/6246/15-ц, провадження № 6-904св18.

Надані ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою нові докази, а саме акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту № ВНОТ/7425 від 16 червня 2021 року, акт обстеження нежитлових приміщень від 01 липня 2021 року, технічний паспорт на групу нежитлових приміщень станом на 29 листопада 2019 року, робочий проект Товариства з обмеженою відповідальністю «Батискаф» щодо проектування системи опалення від 2020 року, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки позивач просив стягнути заборгованість за період з 29 жовтня 2018 року по 10 квітня 2019 року, тобто значно раніше часу складання вказаних документів. Вказані докази жодним чином не спростовують обставин, що мали місце на час подання позову у 2019 році, та не свідчать про не надання позивачем ОСОБА_1 послуг з теплопостачання.

Крім того, вказані докази до суду першої інстанції ОСОБА_1 не надавала. Її посилання на те, що після скасування заочного рішення вона не отримувала судової повістки про призначення справи до розгляду та не мала можливості надати докази, є безпідставними, оскільки ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року заочне рішення від 04 грудня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали ОСОБА_1 отримала 16 червня 2021 року, що підтверджується її розпискою (а. с. 101). Отже, ОСОБА_1 була обізнана про призначення справи до розгляду та не була позбавлена можливості надавати докази.

Посилання ОСОБА_1 на те, що опалення її приміщення здійснюється електричними котлами необґрунтовані, оскільки відповідний проект опалення розроблений лише у 2020 році, та це не підтверджує відключення її приміщень від централізованої системи опалення з дотриманням установленого порядку та не надання послуг з централізованого опалення у період жовтня 2018 року квітня 2019 року.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, встановив обставини справи та дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Повторне заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 10 лютого 2022 року.