№566/43/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року смт Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючої судді Бандури А.П.

при секретарі судового засідання Метелюк Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 грудня 2021 року ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №67946190 від 20 грудня 2021 року, видану приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким Андрієм Андрійовичем, на основі виконавчого документа, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, а саме виконавчого напису №24113 від 08 грудня 2021 року, з якого вбачається, що пропонується стягнути з нього, ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором №05.03.2020-010001461 від 05.03.2020 року, укладеним з ТОВ «Споживчий Центр» невиплачені в строк грошові кошти в загальній сумі 8230 грн. та які складаються з: 6000 грн. прострочений основний борг; 1680 грн. прострочені проценти; 550 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Строк платежу за Кредитним договором №05.03.2020-010001461 від 05 березня 2020 року настав 20 березня 2020 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20 березня 2020 року по 01 грудня 2021 року (вказані строки є незрозумілими).

Однак жодного кредиту він не оформляв, яким чином було сформовано договір надання коштів у позику від 05 березня 2020 року йому невідомо. Крім того, про наявність боргу його ніхто не повідомляв, ТОВ «Споживчий Центр» не надсилав повідомлення про те, що існує заборгованість, яким чином вона була обрахована та необхідності її погашення. З 2020 року по дату відкриття виконавчого провадження жодних претензій чи повідомлень про сплату боргу від кредитора - ТОВ «Споживчий Центр», він не отримував.

Вважає, що виконавчий напис№24113 від 08 грудня 2021 року було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, завідомо незаконно, без будь-яких правових підстав, що значним чином порушує його законні права та інтереси. У зв`язку з цим, виконавчий напис нотаріуса має бути визнано таким, що не підлягає виконанню.

Просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 08 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрований у реєстрі за №24113, таким, що не підлягає виконанню та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на його користь понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 05 січня 2022 року було задоволено заяву про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №24113, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною від 08 грудня 2021 року, щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Споживчий Центр» заборгованості в розмірі 8230 (вісім тисяч двісті тридцять) гривень.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу у справі запропоновано надати відзив на позовну заяву.

31 січня 2022 року представник відповідача ТзОВ «Споживчий Центр» подав до суду заперечення проти вирішення спору у суді, у якому відповідач заперечує заявлені вимоги та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У пункті 10.1 кредитного договору № 05.03.2020-010001461 від 05 березня 2020 року міститься укладена сторонами угода про передачу спору на вирішення третейського суду (п.10.1 договору). Дана угода не визнавалась недійсною, є чинною і може бути виконана. Предмет позову в даній справі - визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - не виключений з підвідомчості третейського суду. Спір виник з цивільних правовідносин між позивачем та відповідачем. Саме позивач і відповідач, тобто приватні особи, є сторонами в даному цивільному процесі. Отже, вказаний спір підлягає розгляду третейським судом.

Кредитний договір укладений на строк до одного місяця, тому він не є договором споживчого кредитування відповідно до п.1, ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», отже даний спір не є спором про захист прав споживачів та не виключений з підвідомчості третейського суду.

Правовідносини за кредитним договором № 05.03.2020-010001461 від 05 березня 2020р. не є правовідносинами споживчого кредитування, а спір не є спором про захист прав споживачів, оскільки договір не є договором про надання споживчого кредиту, послуги, які були надані, не є послугами споживчого кредитування, а позивач не є споживачем і не користується правами споживача, в тому числі і на захист прав споживача, тобто звернувся до суду не за захистом своїх прав споживача, а за захистом своїх прав як сторони цивільного договору.

Підставою позову вказане виключно формальне недотримання нотаріусом законодавчої процедури вчинення виконавчого напису, а не обґрунтоване заперечення позивача проти існування заборгованості чи її розміру. Позов поданий виключно з тієї підстави, що на думку позивача, нотаріус порушив Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Позивач в позовній заяві не вказує на те, що розмір заборгованості перед кредитором є спірним, не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними доказами, тобто ніяким чином не спростовує ні факту наявності заборгованості, ні її розміру. Позивач також не посилається на жодний інший закон, окрім Закону України "Про нотаріат", включаючи і Закон України "Про захист прав споживачів" та/або Закон України "Про споживче кредитування". Також позивач не вказує підставою позову порушення порядку надання йому інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. З наведеного вбачається, що даний спір не є спором про захист прав споживачів, отже не виключений з підвідомчості третейського суду.

Просить суд залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий Центр» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та скасувати ухвалу про забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, 22 червня 2022 року, не з`явився, представник позивача адвокат Драган В.П., звернувся до суду з заявою в якій просить справу розглядати у відсутності позивача та його представника. За результатами розгляду цивільної справи №566/43/22 ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача ТзОВ «Споживчий Центр», неодноразово був повідомленим належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, однак жодного разу в судове засідання не з`явився, востанє, про судове засідання, 11 травня 2022 року, був не повідомлений, так як до суду повернувся конверт з відміткою, що "адресат відсутній за вказаною адресою" у зв`язку з чим про судове засідання 22 червня 2022 року ТзОВ «Споживчий Центр» був повідомлений оголошенням на офіційному сайті судової влади.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, неодноразово повідомлялась про деннь розгляду справи, однак до суду поверталися рекомендовані повідомлення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою",у зв`язку з чим про судове засідання 22 червня 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна була повідомлена оголошенням на офіційному сайті судової влади,

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, в судове засідання не з`явився, заперечень та пояснень до суду не подав. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 березня 2020 року між ТзОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 було сформовано договір оферти про надання коштів у позику.

(а.с.36-40)

08 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» не виплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору №05.03.2020-010001461 від 05 березня2020 року, укладеного з ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 20 березня 2020 року.

Пропонує задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», стягнути з ОСОБА_1 за період з 20 березня 2020 року по 01 грудня 2021 року включно у розмірі:

- 0,00 строковий основний борг;

-6000 грн. прострочений основний борг;

-1680 грн. прострочені проценти;

-0,00 строкові проценти;

-0,00 пеня;

-0,00 строкова плата за обслуговування кредиту;

-0,00 прострочена плата за обслуговування кредиту;

-550 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить в загальну суму 8230 грн.

(а.с.6)

Копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 грудня 2021 року ВП №67946190 вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А.було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №24113 виданого 08 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною.

(а.с. 8-9)

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна,а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 .

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат»та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Договір між ТзОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 про надання кредиту від 05 березня 2020 року не був нотаріально посвідчений, що стверджується позивачем та не заперечується відповідачем, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. З приписів статей15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат»захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

/Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц/

Крім того,слід брати до уваги постанову Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15, в якій викладено наступний правовий висновок: відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17 у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справ № 361/1488/19 зазначено про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Суд встановив, що вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося на підставі звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Позивач заперечує факт підписання кредитного договору з ТзОВ «Споживчий Центр».

В матеріалах справи також відсутні дані про отримання ОСОБА_1 повідомлення про порушення ним основного зобов`язання і про вимогу виплати заборгованості в сумі 8230,00грн.

Тобто має місце порушення підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, де зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відтак, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними, оскільки боржник у строк, не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису, не був обізнаний про борг, його розмір, а тому не міг виставити заперечення кредитору щодо невідповідності заявленої до стягнення суми його кредитним зобов`язанням.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

У спорі, який виник, заборгованість ОСОБА_1 є спірною, оскільки позивач її не визнає шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові від 27березня 2019року у справі №137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей87,88 Закону України «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, норми матеріального права та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування понесених судових витрат представник надав довідку про оплату правничої допомоги адвоката з переліком наданих послуг і за даними якого позивач поніс витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у сумі 3500,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру № 164 від 10 січня 2022 року, адвокатом Драганом В.П. на підставі надання правової допомоги прийнято від ОСОБА_1 гонорар в загальній сумі 3500,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за надання професійної правничої допомоги при розгляді справи у розмірі 3000 грн, а доводи відповідача про їх неспівмірність та необґрунтованість є безпідставними.

Згідно ч.1ст.141ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 538,4 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та 454 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

(а.с.10,21)

На підставі викладеного та керуючись ст.1, 4, 15, 16 ЦК України; ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»; Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5; Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172; ст.ст. 280-284, 258-259, 263, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 08 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрований у реєстрі за №24113, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі понесені судові витрати по справі пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 538 (п`ятсот тридцять вісім) гривень 40 копійок за подання позовної заяви до суду та 454 (чотириста пятдесят чотири) гривні 00 коп. за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі понесені судові витрати по справі пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Млинівського районного суду Рівненської області від 05 січня 2022 року у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №24113, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною від 08 грудня 2021 року, щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Споживчий Центр» заборгованості в розмірі 8230 (вісім тисяч двісті тридцять) гривень, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 27 червня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: А.П. Бандура