Справа № 189/1800/21

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, який був уточнений. В обґрунтування позову посилається на те, що Бабушкінським ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровської області 04.11.2015 року (виконавець Ахмедова Д.О.) накладено обтяження у вигляді арешту на належне йому нерухоме майно. Позивач не знав про накладення арешту на належне йому майно і дізнався від нотаріуса, який і повідомив останнього наприкінці жовтня 2021 року про даний факт. 07.10.2021 року позивач звернувся до Державного виконавця про надання йому матеріалів виконавчого провадження та зняття арешту з нерухомого майна (1/10 частки в нерухомому майні - житловому будинку АДРЕСА_1 ). Виконавче провадження №49292707 на теперішній час закінчено, у зв`язку із поверненням вимоги стягувачу, в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем питання про зняття арешту та зняття заборони відчуження майна вирішено не було. Позивач не знав про існування apeшту та наявності ухвали Бабушкінського районного суду Дніпропетровська від 12.10.2015 року по справі № 200/20609/15-ц на підставі якої виданий виконавчій лист по рішенню третейського суду по справі № 2344/2015 від 30.03.2015 року про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № SAMDN6808 станом на 28.02.2015 року сумі 13834,94 грп., суму витрат пов`язаних з розглядом справи в третейському суді в розмірі 250 грн. (двісті п`ятдесят грн.) та судовий збір за подання заяви про видачу виконавчого листа у сумі 243 грн., 60 коп., (двісті сорок три грн. 60 коп.), а всього 14328,54 грн. (чотирнадцять тисяч триста двадцять вісім гривень 54 коп.), що підтверджується копією цієї ухвали з реєстру «Судова влада». Позивач не має можливості реалізувати своє право власника, оскільки не може їм розпорядитись і таким чином порушується його право власності. В даному випадку арешт буд накладений в межах виконавчого провадження, яке на даний час завершено. У зв`язку з чим, просить зняти арешт і заборону відчуження з належного йому майна, накладеного в рамках виконавчого провадження №49292707 на підставі постанови державного виконавця про накладення арешту на майно та заборону його відчуження від 04.11.2015 року, індексний номер обтяження №1290386, зареєстрованого Бабушкінським ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровської області 04.11.2015 року (виконавець Ахмедова Д.О.) в межах суми стягнення; судові витрати покласти на позивача.

09.06.2022 року представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Заболотна Р.В. на електронну адресу суду надіслала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що в провадженні Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 49292707 про стягнення на підставі виконавчого листа від 13.10.2015 року по справі №200/20609/15-ц з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованості у розмірі 14328,54 грн. 30.11.2015 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, при примусовому виконанні, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ було повернуто стягувачу. 07.04.2016 року було відкрито виконавче провадження про стягнення на підставі виконавчого листа від 13.10.2015 року по справі №200/20609/15-ц з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованості у розмірі 14328,54 грн., в межах якого державним виконавцем було накладено арешт на майно позивача. 31.05.2016 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно комплексів банку наявна, отже доказів сплати заборгованості позивач не надав. Крім того, вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо - процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Заявлені ОСОБА_1 вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач ОСОБА_1 одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно, у цьому випадку передбачений інший спосіб захисту, а саме оскарження боржником дій державного виконавця в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України. Просить провадження у справі закрити, а у разі відсутності підстав для закриття справи, відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1 . Позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Заболотна Р.В. надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позову заперечує з підстав зазначених у відзиві.

Представник третьої особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Абдуллаєва С. надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позову заперечує, оскільки заборгованість згідно ВП № 49292707 з примусового виконання виконавчого листа №200/20609/15-ц від 13.10.2015 року Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боржником не погашена.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 49292707 про стягнення на підставі виконавчого листа від 13.10.2015 року по справі №200/20609/15-ц з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованості у розмірі 14328,54 грн. В рамках якого 04.11.2015 року державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. 30.11.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 15.03.1995 року, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02.11.2021 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №49292707 з виконання виконавчого листа №200/20609/15-ц, виданого 13.10.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 14328, 54 грн. В межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Надати більш детальну інформацію неможливо, оскільки виконавче провадження знищено та рекомендовано звернутись до суду з позовом.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 вищезазначеного Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частинами 1,2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Статтею 50 вищезазначеного Закону визначені наслідки завершення виконавчого провадження. Так, ч.1 передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як було встановлено судом, підставою обтяження майна позивача є постанова державного виконавця Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Ахмедовою Д.О., яка була винесена в рамках виконавчого провадження ВП №49292707 по примусовому виконанню виконавчого листа від 13.10.2015 року по справі №200/20609/15-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість у розмірі 14328,54 грн, в якому позивач є боржником. Крім того, заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 14328,54 грн. позивачем станом на день розгляду справи не погашена.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України або в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому посилання позивача в позовній заяві на статтю 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Саме таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 22.04.2020 року у справі №544/394/18.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК).

Згідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вище наведеного, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, про необхідність відмови у задоволенні позову.

Підстави для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна відсутні.

Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, ст. 16 ЦК України, ст.ст.1,11,49,50,57, 60 ЗУ «Про виконавче провадження», п.5,11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81,89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді понесеного судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.06.2022 року.

Суддя: О.С. Степанова

24.06.2022