Справа № 298/654/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 298/654/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоберезнянського районного суду від 10 лютого 2022 року, повний текст якого складено 21 лютого 2022 року, головуюча суддя Лютянська М.С., -

встановив:

18.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 23.09.2013 у справі № 298/952/13-ц, що набрало законної сили 09.10.2013, на користь позивачки стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 700,00 грн щомісячно на утримання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття.

12.01.2021 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_4 і змінила у зв`язку з цим прізвище на « ОСОБА_5 ».

Син сторін проживає з позивачкою, яка займається вихованням дитини та вирішенням усіх питань її розвитку. Відповідач обмежився лише сплатою мізерних на даний час аліментів на утримання сина, ніякої іншої допомоги дитині не надає. Цих грошей недостатньо для нормального життя сина, який подорослішав, навчається, у зв`язку з чим витрати на його утримання, розвиток і навчання зростають. Тому розмір стягуваних аліментів підлягає збільшенню.

У 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає від 2395,00 грн до 2618,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 182, 184, 192 СК України та на інші положення законодавства щодо обов`язку батьків утримувати дітей, на міжнародно-правові норми щодо прав дитини, вказуючи на наявність підстав для збільшення розміру присуджених раніше з відповідача аліментів на утримання дитини, позивачка ОСОБА_1 просила збільшити розмір стягуваних на підставі рішення Великоберезнянського районного суду від 23.09.2019 у справі № 298/952/13-ц із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 700,00 грн до 4800,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 10.02.2022 позов задоволено частково:

змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Великоберезнянського районного суду від 23.09.2019 у справі № 298/952/13-ц, та постановлено стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

в решті вимог позову відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного, з недостатності аліментів у раніше присудженому розмірі для належної участі батька в утриманні дитини, матеріальне утримання якої з часом значно дорожчає, та зі спроможності відповідача сплачувати аліменти на рівні 3000,00 грн на місяць.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Овсепян К.А., оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, доводи скарги зводяться до таких.

Пред`явивши позов про збільшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів позивачка не надала доказів наявності обставин, які в силу вимог закону можуть тягти збільшення розміру аліментів: зміни матеріального та сімейного стану платника та/або одержувача аліментів, погіршення чи поліпшення стану здоров`я платника та/або одержувача аліментів.

Суд залишив поза увагою ці обставини щодо сторін, а також не взяв до уваги, що у відповідача в другому шлюбі народився син, якого відповідач теж зобов`язаний утримувати.

Не було враховано й те, що відповідач справно сплачує аліменти, не має заборгованості і фактично сплачує їх не в присудженому розмірі (700,00 грн щомісячно), а в значно більшому розмірі (на рівні 1200,00 грн 1300,00 грн щомісячно у 2021 році).

Сама лиш недостатність коштів для утримання дитини, на що послалася позивачка, не є достатньою підставою для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини до заявленого позивачкою розміру.

Так само збільшення мінімального розміру аліментів з часу їх стягнення раніше ухваленим рішенням суду не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів (правова позиція Верховного Суду у справі № 459/2181/17).

За таких обставин, відсутні підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів.

Наведене не було враховано судом, який неправильно застосував положення ст.ст. 182, 192 СК України та інші норми законодавства.

Сторона просить рішення суду скасувати та відмовити в позові повністю.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу із наведених позивачем підстав, у межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, водночас не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст.ст. 12, 13, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України).

Особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування пред`явлених вимог лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_2 з 11.10.2008 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Великоберезнянського районного суду від 23.09.2013 у справі № 298/952/13-ц, яке набрало законної сили 09.10.2013, і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-7). Цим же рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 700,00 грн щомісячно на утримання сина сторін до досягнення ним повноліття.

Дитина перебуває на утриманні та вихованні матері, паспортними даними та іншими документами і матеріалами справи підтверджується, що сторони зареєстровані та проживають нарізно: позивачка за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11, 14).

Після розірвання у 2013 році шлюбу сторони уклали нові шлюби:

12.01.2021 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_4 , після укладення шлюбу її прізвищем є « ОСОБА_5 », (а.с. 8, 9);

17.01.2021 відповідач уклав шлюб із ОСОБА_7 , яка відповідно до довідки від 28.09.2021 № 135, виданої КНП «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради Закарпатської області, 24.09.2021 народила дитину (а.с. 28, 32). Інші документи щодо дитини, яка народилася в його другому шлюбі, відповідач суду не надавав.

Відповідно до довідки від 24.09.2021 № 8986, виданої Великоберезнянським відділом ДВС в Ужгородському районі Закарпатської області, станом на 24.09.2021 у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по сплаті аліментів (а.с. 30).

За наявними в справі розрахунками заборгованості по аліментах:

від 11.10.2019 № 40967453, що його склав ст. держвиконавець Великоберезнянського МРВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області С. Пітков`ят (а.с. 29), станом на 01.09.2019 заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу № 298/952/13-ц від 11.10.2013 відсутня;

з розрахунку також вбачається, що станом на 01.01.2015 у платника аліментів існувала заборгованість у розмірі 5512,90 грн і за період з 2015 року по 2017 рік фіксувалася різна щорічна заборгованість, однак, станом на грудень 2018 року була зафіксована переплата у розмірі 1557,60 грн, заборгованість відсутня;

від 24.09.2021 № 40967453, що його склав ст. держвиконавець Великоберезнянського ВДВС в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) С. Пітков`ят (а.с. 30), станом на 24.09.2021 заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу № 298/952/13-ц від 11.10.2013 відсутня;

з розрахунку також вбачається, що на 01.01.2019 обліковується переплата в сумі 1557,60 грн, за період з січня 2019 року по вересень 2021 року підлягали сплаті аліменти щомісячно в сумах від 1013,50 грн до 1255,00 грн, фактично сплачувалися щомісячно в сумах, які були дещо меншими або більшими за належні до сплати, а загалом сплаті підлягали аліменти на суму на загальну суму 37081,50 грн, відповідачем фактично були сплачені аліменти на загальну суму 38831,00 грн, переплата станом на вересень 2021 року зафіксована в сумі 3307,10 грн, заборгованість відсутня.

Тобто, платник аліментів загалом виконував свій обов`язок щодо сплати аліментів, з вересня 2018 року сплачував їх не по 700,00 грн, що місячно, як було присуджено, а згідно зі встановленим порядком з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, регулярна сплата аліментів вказує на наявність у відповідача доходу та його спроможність сплачувати аліменти.

Заперечуючи проти позову (а.с. 18-23) відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяла адвокат Овсепян К.А., посилався, зокрема, на необґрунтованість і бездоказовість позову, зазначав, що обидві сторони після розірвання шлюбу створили нові сім`ї, він має обов`язок із утримання дружини та дитини від другого шлюбу, офіційно не працевлаштований, його доходи нестабільні, мінливі, у певні періоди він не мав доходів, водночас належно виконував свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Виходив із того, що підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів немає.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України …, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:

зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);

поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);

докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);

визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) … несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);

жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

За приписами норм Конституції України, норм СК України:

кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);

мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);

батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);

розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;

мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 ч. 2);

той із батьків дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

ЦПК України встановлює правила, за якими особа має право звернутися до суду в наказному або спрощеному позовному провадженні з вимогами про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ці вимоги не пов`язані з встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ст. 161 ч. 1 п.п. 4, 5, ч. 2).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч. 1 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по зміну розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у зміненому розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Розмір прожиткового мінімуму у 2013 році (на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів) для дитини віком до 6 років становив 972,00 грн, для дитини віком від 6 до 18 років становив 1210,00 грн, у 2021 році (на час пред`явлення позову про збільшення розміру аліментів) розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становив 2395,00 грн, а у 2022 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становить (становитиме) від 2618,00 грн на 01.01.2021 до 2744,00 грн на 31.07.2021 і до 2833,00 грн на 31.12.2022.

Із часу стягнення аліментів рішенням Великоберезнянського районного суду від 23.09.2013 у справі № 298/952/13-ц і до моменту пред`явлення матір`ю дитини позову про збільшення розміру аліментів сплив значний час, а обставини, що мали значення для визначення розміру грошового утримання з батька для дитини, істотно змінилися.

Пред`явивши вимогу про збільшення розміру стягуваних із відповідача на утримання сина від першого шлюбу аліментів до суми у 4800,00 грн щомісячно позивачка послалася на об`єктивне зростання витрат на утримання, виховання та розвиток дитини, на зміну прожиткового мінімуму для дитини, на виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів, яких, однак, на вистачає для належного утримання дитини. Втім, при вирішенні позову підлягають врахуванню й інші обставини, що мають істотне значення в спорі.

У судовому засіданні було встановлено та не було спростовано позивачкою, що у відповідача виникли обставини, які прямо впливають на спроможність сплачувати аліменти, впливають на визначення їх розміру. Необхідність для відповідача брати безпосередню участь в утриманні та матеріальному забезпеченні нової сім`ї, в тому числі, народженої в другому шлюбі дитини, ґрунтується на законі, відповідає змісту прав і обов`язків подружжя, моральним засадам суспільства і сумнівів не викликає.

Поряд із цим, правильними по суті є твердження позивачки стосовно зростання з віком потреб дитини, що, своєю чергою, тягне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо. Такі обставини є загальнозрозумілими. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

Проте, самі по собі такі обставини не є достатніми для збільшення розміру стягуваних аліментів до рівня, заявленого в позові. Підстави для відповідного збільшення розміру аліментів, відповідні факти і обставини, спроможність відповідача сплачувати аліменти підлягають доказуванню. Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не подала суду доказів, які б вказували на наявність таких обставин, що впливають на прохане нею в заяві збільшення розміру аліментів.

Водночас у контексті обставин, що мають значення в спорі, суд першої інстанції також обґрунтовано зауважив, що позивач є молодою, працездатною особою та для виконання обов`язку з надання достатнього утримання своїй дитині не позбавлений можливості вживати заходів для офіційного працевлаштування. Наявні в справі докази і матеріали, її фактичні обставини вказують на спроможність відповідача надавати необхідне грошове утримання для дитини від першого шлюбу. Доказів протилежного в справі немає.

Тож матеріальне становище одержувача аліментів і дитини з одного боку, та платника аліментів з іншого боку як одні з умов, із якими пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини. Проте, матеріальне становище позивачки змінилося не в такій мірі, що може мати наслідком збільшення стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини від першого шлюбу до заявленого розміру. Позивачка ОСОБА_1 не наводила по суті в заяві підстав, за наявності яких можуть реально виникнути умови для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів до суми у 4800,00 грн на місяць, і не довела наявності таких підстав, не навела відповідного обґрунтування. Відповідні доводи позову ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Задовольняючи позов щодо стягнення аліментів частково, суд першої інстанції враховував як доводи позивачки, так певною мірою і заперечення відповідача та визначив розмір збільшених аліментів на рівні 3000,00 грн, що перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Однак, можливість стягнення таких аліментів пов`язується зі встановленням достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 ч. 2 СК України), тоді як такий дохід не був установлений. Норми матеріального права в цій частині були застосовані судом першої інстанції неправильно.

Тим часом, відповідною мірою заслуговують на увагу обставини, що були встановлені фактично, проте, не були належно оцінені судом першої інстанції, доводи відповідача в частині, яка зводиться до необхідності врахування наявності на його утриманні народженої після розірвання шлюбу з позивачкою дитини, відсутності в нього постійної роботи і стабільного доходу. Факту наявності у відповідача ОСОБА_2 дитини, яка в його другому шлюбі народилася вже під час розгляду справи, суд, зафіксувавши його в рішенні, не дав ніякої оцінки по суті в контексті спору, тоді як це має істотне значення. Необхідність для відповідача утримувати дитину, а також фактично утримувати достатньо тривалий час дружину після народження дитини є об`єктивною та підлягала відповідній оцінці судом.

Із врахуванням фактів, установлених під час судового розгляду, суд не має підстав залишати поза оцінкою в контексті обставин, що мають значення в справі, докази, що були надані відповідачем, та наведені ним доводи. Суд зауважує, що зважаючи на встановлене рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів на дитину в розмірі 3000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може бути визнане достатньо обґрунтованим, присуджений судом розмір аліментів не узгоджується із законом. Відповідні обставини мають істотне значення в справі і враховуються в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами (вищенаведені норми закону та положення ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який не перевищуватиме верхньої межі відповідного прожиткового мінімуму, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та зважаючи на фактичні обставини не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дитину відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України.

Відтак рішення суду першої інстанції є законним і правильним щодо висновку про необхідність збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, оскільки розмір стягуваних наразі аліментів явно не відповідає реаліям утримання дитини, чого доводи апеляції не спростовують. Підстав для скасування рішення суду з повною відмовою в позові немає. Водночас є встановленими підстави для зміни рішення суду зі зменшенням розміру належної до стягнення щомісячно суми аліментів до 2000,00 грн.

Посилання апелянта на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 459/2181/17 про те, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, не може бути враховане в справі, що розглядається. Суд касаційної інстанції висловив цю правову позицію, а також навів деякі інші міркування в контексті можливості, наявності або відсутності підстав для зміни розміру присуджених аліментів внаслідок зміни законодавства, яким регулюються питання безпосередньо щодо аліментів, зокрема, щодо мінімального розміру аліментів. Тобто, за правової ситуації, підстав позову та фактичних обставин, що є відмінними від справи, що розглядається, де питання про зміну розміру аліментів не пов`язується із зміною законодавства про мінімальний розмір аліментів.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, з виключивши з мотивувальної частини рішення судження про необхідність збільшення розміру аліментів до 3000,00 грн щомісячно, замінивши в другому абзаці резолютивної частини рішення цифри і слова «3000 (три тисячі) грн.» цифрами і словами «2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.)» і залишивши на підставі ст. 375 цього Кодексу в іншій частині рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково,

рішення Великоберезнянського районного суду від 10 лютого 2022 року змінити,

виключити з його мотивувальної частини судження про необхідність збільшення розміру аліментів до 3000,00 грн щомісячно,

у другому абзаці резолютивної частини рішення цифри і слова «3000 (три тисячі) грн.» цифрами і словами «2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.)».

В іншій частині залишити рішення суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді