Провадження № 2/369/2916/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04.05.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря судових засідань Житар А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача вчинити дії та погашення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача вчинити дії та погашення боргу.

Свої вимоги мотивує тим, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала справа №369/3241/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Відповідно до рішення суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 від доходу (всіх видів заробітку), починаючи з 12 березня 2020 року. Позивач зазначив, що якщо вираховувати середнє арифметичне за останніх 4 місяці 2020 року, то отримаємо суму 22 929 тис. грн. в місяць. Тому за травень, квітень та березень (три перших місяця з початку нарахування аліментів) існує борг в сумі 68 787 тис. грн., за червень теж існує різниця в сумі 6 929 тис. грн. та за липень 14 929 тис. грн. і того, все разом складає суму боргу в 90 645 тис. грн. Також невідомо чи існує комісія за отримання коштів і за чий рахунок вона проводиться, невідомо чи відраховує відповідач відсоток на аліменти з додаткових премій.

Нею було направлено лист заяву на роботодавця Відповідача з проханням надати пояснення щодо заробітної платні та методу нарахування. Пройшло понад три місяці, але відповіді не отримано. Після чого було направлено лист на виконавчу службу з проханням витребувати дану інформацію відповідно до законодавства у відповідача, але станом на 05.12 2021 року відповіді не отримано та в робочому порядку з нею ніхто не зв`язувався для уточнення деталей та вирішення питання по суті.

В той же час, наголошує, що ОСОБА_2 кожного року в серпні/вересні місяці мав перерахунок заробітної платні, відповідно заробітна платня його збільшується від 100 до 500 дол. США щороку, а також отримує щорічну, одноразову премію в сумі від 500 до 1000 дол. США.

Відповідач відмовляється пояснити метод нарахування суми аліментів, а також спростувати той факт, що у нього відсутня заборгованість.

На підставі вищевказаного позивачка просила суд зобов`язати Відповідача показати всі свої доходи з березня місяця 2020 року по грудень 2021 року (існує вірогідність, що Відповідачем відкрито декілька рахунків для ухилення та зменшення суми нарахування на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 ) та погасити борг у сумі 90 645 тис. грн. до виїзду за кордон або спростувати його існування.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі.

Через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивач просить суд зобов`язати відповідача показати всі свої доходи з березня 2020 року по грудень 2021 року, оскільки згідно позиції позивача, вона повинна отримувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від доходу Відповідача.

Проте, відповідач звертає увагу суду на те, що твердження позивача не відають вимогам сімейного законодавства, адже відповідач є фізичною особою- підприємцем, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, у зв`язку із чим розмір аліментів вираховується із середньої заробітної плати працівника, в місцевості, де проживає платник.

В свою чергу, зареєстрованим місцем проживання відповідача є Херсонська область, в якій середня заробітна плата працівника, станом на листопад 2021 року, становить 11 314 гривень, тоді як фактично відповідач проживає в с. Софіївська Борщагівка, Київської обл., в якій середня заробітна плата становить 14 754 грн., тобто, 1/4 частина від середньої заробітної плати в регіоні, де зареєстрований відповідач (Херсонська обл.) становить майже 2 900 гривень, а в регіоні, де фактично проживає відповідач (Київська обл.) - 3 700 гривень.

Таким чином, позовна вимога Позивача щодо розкриття Відповідачем свого доходу та обгрунтування цієї вимоги є абсолютно безпідставними, оскільки, враховуючи факт здійснення Відповідачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, розмір аліментів визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника, а не із доходу Відповідача.

Позивач вказує про те, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 90 645 гривень за період з березня по травень 2020 року включно.

Однак, позиція Позивача будується виключно на її словах без надання відповідних доказів, що встановлюють наявність у Відповідача боргу. В той час як батько добровільно, добросовісно, а також систематично виконує свої батьківські обов`язки, в тому числі свій матеріальний обов`язок перед дитиною, з моменту народження доньки, в тому числі з березня 2020 року .

На підставі зазначеного відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 12 березня 2020 року.

На підставі зазначеного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 21 липня 2021 року було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження у Бучанському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ).

Довідку про заборгованість по аліментах позивачка ОСОБА_1 суду не надала.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Згідно з частиною четвертою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Стаття 196 СК України встановлює відповідальність за прострочення сплати аліментів і вказує, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованост

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

Частиною 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У відповідності із ч. 3, 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. 194-197 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається виконавцем. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).

У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду.

В такому разі законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Враховуючи, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», то і заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень цього Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч. 7 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Також суд зазначає, що повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме.

А тому у задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 263, 265, 268 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача вчинити дії та погашення боргу залишити без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Т.В. Дубас