Провадження № 2/344/1453/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Підхомної Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, трьох процентів річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 04.03.2021 р. о 09.25 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Subaru Outback, днз НОМЕР_1 , рухався асфальтовим міжбудинковим проїздом від будинку № 136 «б» по вул. Коновальця, до вулиці Коновальця в м. Івано-Франківську. В цей час водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Citroen Jumper, днз НОМЕР_2 , виїжджав з прилеглої до фасаду території будинку АДРЕСА_1 . яка вимощена бруківкою, здійснюючи поворот праворуч до вулиці Коновальця в м. Івано-Франківську. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За результатами оформлення адміністративного матеріалу поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 049949 відносно водія ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП. Постановою Івано-Франківського міського суду від 24.05.2021 року водія ОСОБА_1 визнано винуватим за ст.124 КУпАП. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду постанову суду першої інстанції скасовано, провадження в справі закрито в звязу з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. На день вчинення ДТП - 04.03.2021 року автомобіль Citroen Jumper, днз НОМЕР_2 був забезпечений полісом обов`язкового страхування № 128908157 у ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування». Позивач в червні 2021 року звертався із заявою про страхове відшкодування, листом від 19.07.2021 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що на підставі наданих документів вина ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, не встановлена. Отже, ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» вважає, що в страховика відсутній обов`язок сплатити страхове відшкодування. Просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 13033 гривень, 3% річних в розмірі 158,54 гривень, 354,74 гривень інфляційних втрат, витрати на проведення авто товарознавчої експертизи транспортного засобу в розмірі 1040 гривень.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. Позивач надав пояснення, що виїзджав з арки прибудинкової території, тому мав перевагу в русі, третя особа рухався по тротуару, хоча для під`їзду до торгової точки існує два заїзди.

Представник відповідача в судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суду подано відзив, за змістом якого вказано, що протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно позивача. Відносно водія транспортного засобу Citroen Jumper, днз НОМЕР_2 ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення не складався, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності судом не приймалась. Страховиком прийнято рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування. Вважає, що доводи позову є безпідставними. Оскільки, для настання страхового випадку необхідна наявність встановленої вини особи, відповідальність якої застрахована за полісом №ЕР/128908157. Висновок експерта вважає необ`єктивним, оскільки питання, що були поставлені на його вирішення стосуються лише дій ОСОБА_3 , в той ж час відсутні висновки щодо відповідності дій позивача Правилам дорожнього руху України.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення про те, що виїзджав з торгової точки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , був інший проїзд, проте йому необхідно було б проїхати весь будинок по колу, для виїзду на вулицю Коновальця. Вину не визнав, вважає, що обидва водії винні в настанні дорожньо-транспортної пригоди. Надав пояснення, що на перехресті водій ОСОБА_1 рухаючись з лівої сторони не надав йому перевагу в русі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за тих обставин, що 04 березня 2021 року о 09 год. 30 хв. по вул.Коновальця,138 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Subaru Outback НОМЕР_3 на майданчику магазину «Кошик Домашній» не надав перевагу в русі автомобілю Citroen Jumper державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 який наближався з правого боку та вчинив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Суд визнав ОСОБА_1 винним на підставі зібраних доказів, а саме: даними, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 049949 від 04.03.2021 року, схемою місця ДТП, письмовими та усними поясненнями самого ОСОБА_1 , поясненням учасника ДТП-потерпілого ОСОБА_4 , який підтвердив зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини ДТП, а також оглянутим в судовому засіданні доданим до протоколу відеозаписом. Характер пошкоджень автомобіля ОСОБА_1 , а саме їх локація по всій довжині лівої частини кузова, вказує на те, що на момент ДТП автомобіль рухався, а не стояв, що вказує на порушення водієм п.2.3б ПДР України. На підставі ст.22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 - закрито.

24 травня 2021 року постановою Івано-Франківського апеляційного суду постанову Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2021 року скасовано, провадження у справі закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Суд зазначає, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Тому, постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 24 травня 2021 року є преюдиційним судовим рішенням, яке набрало законної сили, та встановлює відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Полісом №128908157 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПРАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» забезпечено транспортний засіб марки Citroen Jumper, державний номерний знак НОМЕР_2 , строк дії договору з 21.04.2020 по 20.04.2021 року. Страхова сума за шкоду заподіяну майну 130000 гривень.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-21/8414-АВ від 18.08.2021 року, вартість матеріального збитку, який завдано власнику наданого на дослідження КТЗ Subaru Outbac, реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок завданих йому пошкоджень отриманих від ДТП 04.03.2021 становила 13033 гривень.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-21/10843-ІТ від 26.1.2021 року надано наступні висновки: в заданій дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля марки Citroen Jumper ОСОБА_3 повинен був керуватись вимогами пунктів 2.3.б та 10.2 Правил дорожнього руху водій ОСОБА_3 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, а виїжджаючи з прилеглої території, повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу автомобілю марки Subaru Outback реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався по ній. В діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.2 ПДР України, які перебувають у причинно-наслідоковому зв`язку з настанням даної ДТП.

Листом від 19.07.2021 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що на підставі наданих документів вина ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, не встановлена

Згідно правової позиції неодноразово викладеної в постановах Верховного Суду при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача, що вказаний висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом, оскільки експертизу проведено однобічно не у відповідності до вимог ст. 106 ЦПК України, так як відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, вказаний висновок експерта складений за результатами проведення інженерно-транспортного дослідження містить інформацію щодо предмета доказування, виготовлений у відповідності до чинного законодавства України про проведення судових експертиз, а тому є належним та допустимим засобом доказування.

Якщо представник відповідача не погоджується із висновком експерта, який наданий позивачем, то він вправі був клопотати перед судом про призначення повторної чи додаткової експертизи, але таким правом не скористався.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Так, у відповідності до п.10.2 ПДР виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Згідно п.11.12 ПДР встановлено, що забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

Згідно п.26.3 ПДР у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком Водій з інвалідністю, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Безпосередньо в судовому засіданні з пояснень водія ОСОБА_3 встановлено те, що він рухався тротуаром та те, що до торгової точки був інший під`їзд.

Враховуючи, що судовим рішенням встановлено преюдиційну обставину невинуватості водія ОСОБА_1 , беручи до уваги експертний висновок, пояснення надані в судовому засіданні водієм ОСОБА_3 та застосовуючи презумпцію вини заподіювача шкоди, суд приходить до висновку про наявність вини водія ОСОБА_3 в вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Доводи відповідача про те, що водій ОСОБА_3 не притягався до адміністративної відповідальності судом відхиляються, оскільки відсутність складу адміністравтиного правопорушення, зокрема, у разі не складення працівниками поліції на місці дорожньо-транспортної пригоди протоколу про вчинення адміністравтиного правопорушення водієм, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 зазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно із пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до переконання, що такі вимоги підлягають задоволенню повністю виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Так як зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, тому таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 №639/9965/15-ц, яку суд у відповідності до ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 гривень та витрати на проведення експертиз в розмірі 745,40 гривень та 1040 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 6, 9, 12, 22, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 525, 526, 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 81, 82, 131, 141, 247, 263-265, 268, 273, 279, 280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, трьох процентів річних та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», місцезнаходження якого: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. № 154, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , невиплачене страхове відшкодування у розмірі 13 033 (тринадцять тисяч тридцять три) гривні, три проценти річних у розмірі 158 (сто п`ятдесят вісім) гривень 54 копійки, інфляційні втрати у розмірі 354 (триста п`ятдесят чотири) гривні 74 копійки, витрати на проведення авто товарознавчої експертизи транспортного засобу в розмірі 1040 (одна тисяча сорок) гривень, витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи в розмірі 745 (сімсот сорок п`ять) гривень 40 копійок та судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 17 червня 2022 року.