Провадження № 22-ц/802/217/22 Категорія: 68 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Вакіна Д. О.,

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 20021 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

Посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 квітня 2021 року, який рішенням суду від 30.08.2021 було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу окремого проживання відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки, на даний час на розгляді суду перебуває справа про стягнення з нього аліментів. Крім того, нещодавно у сторін виник конфлікт з приводу виїзду доньки за кордон разом з позивачем для відпочинку та туризму. Відповідач категорично заперечує проти цього, відповідно до чого дитина не мала можливості влітку відпочити за кордоном.

При зверненні ОСОБА_1 до Служби у справах дітей було проведено огляд умов проживання дитини, та спільна зустріч обох батьків, чіткого пояснення причин заперечень відповідач не надає.

З огляду на вказане, позивач просить суд ухвалити рішення щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі і на правову допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 01 грудня 2021 року постановлено позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмір 908 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення про відмову в позові.

Зазначає, що судом порушено право відповідача на захист, оскільки справу розглянуто без участі його представника, який заявив обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справ. Питання про місце проживання дитини на час розгляду справи судом було вирішене органом опіки і піклування.

Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень є завищеними, неспівмірними з наданою представником допомогою. Відповідач був позбавлений можливості заявити в суді першої інстанції про зменшення судових витрат у зв`язку з розглядом справи без участі його представника.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що клопотання представника ОСОБА_3 про повторне відкладення розгляду даної справи не було виправданим, до апеляційної скарги не подано доказів, що адвокат у день постановлення рішення брав участі у розгляді інших справ.

Судові витрати стягнуті з відповідача з урахуванням вимог закону та висновків Верховного Суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, зміст відзиву, пояснення учасників судового процесу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували зареєстрованому у шлюбі з 29 квітня 2012 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 30 серпня 2021 року, що згідно даних АСДС набрало законної сили, було розірвано (а.с.10).

Від даного шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

З доводів позивача вбачається, що з часу окремого проживання сторін дитина проживає з матір`ю.

З висновку Служби у справах дітей № 300 від 29.10.2021, вбачається, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після припинення шлюбно-сімейних відносин між батьками проживає разом з матір`ю в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 23.10.2021 року. Матір дитини самостійно приводить і забирає дочку зі школи, де вона навчається, батько дитини її шкільним життям не цікавиться (а.с.79-80).

Місце проживання дитини було підтверджено також рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.09.2021 № 707-1, для її тимчасового виїзду за кордон без згоди батька. Письмових пояснень на запит Служби у справах дітей, а також відповідей на телефонні виклики працівників органу опіки та піклування зі сторони відповідача не було.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову про визначення місця проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час вирішення справи судом орган опіки підтвердив місце проживання дитини з матір`ю, не мають правового значення, оскільки поняття підтвердження місця проживання та визначення місця проживання дитини є відмінними. Крім того, із наданого представником копії рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 02 вересня 2021 року вбачається, що таке рішення приймалось для тимчасового виїзду дитини з матір`ю за кордон.

Водночас норми Сімейного Кодексу передбачають можливість вирішення питання щодо місця проживання дитини як органом опіки , так і судом.

Доводи представника відповідача та аргументи апеляційної скарги про порушення судом права відповідача на захист апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що підготовче засідання у даній справі відбулось 19 жовтня 2021 року без участі учасників справи у зв`язку з їх неявкою, справа призначена до судового розгляду на 09 листопада 2021 року, 12.40 год.

05 листопада 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю у розгляді іншої справи, що розглядається Горохівським районним судом.

Судове засідання, призначене на 09 листопада 2021 року було відкладене на 01 грудня 2021 року.

24 листопада 2021 року представник відповідача повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши в заяві, що 01 грудня 2021 року він братиме участь у судовому засіданні Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суд визнав клопотання представника відповідача таким, що спрямоване на затягування розгляду справи, врахував, що представник відповідача повторно не з`явився в судове засідання та подав заяву про відкладення розгляду справи з причин зайнятості в іншому судовому засіданні.

Положеннями статті 223 ЦПК України передбачено наслідки повторної неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно з приписами частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причини неявки.

Отже, відмовивши у задоволенні клопотання представника відповідача про повторне відкладення розгляду справи, суд дотримався норм процесуального права та не порушував права відповідача на надання професійної правничої допомоги, оскільки представник ОСОБА_7 , надаючи професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_4 самостійно, без участі в цьому суду, визначив пріоритети щодо участі в судових засіданнях у справах, де він надає особам професійну правничу допомогу.

Крім того, заявляючи клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 09 листопада 2021 року, представник ОСОБА_3 не висловлював клопотання перед судом врахувати при визначенні дати наступного судового засідання у даній справі певні дні та дати, у які він бере участь в інших судових засіданнях, хоча йому було відомо принаймні про одне із призначених за його участю судових засідань , виходячи із ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року про призначення справи № 140/4240/12 до апеляційного розгляду та Ордеру на надання правничої допомоги від 19 квітня 2021 року.

Незважаючи на відсутність відповідача та його представника в судовому засіданні, судом враховано їх позицію та надано правову оцінки викладеним у відзиві на позовну заяву доводам відповідача.

Щодо позбавлення права подати заперечення про розмір витрат на професійну правничу допомогу саме з причин розгляду справи за відсутності представника відповідача, то необхідно зауважити, що не тільки представник відповідача, а й сам відповідач та інші учасники справи не з`явились в судове засідання, відтак аргументи, що саме з вини суду відповідач не висловився щодо розміру судових витрат є безпідставними.

Заслуговує на увагу те, що клопотання представника позивача від 11 листопада 2021 року про приєднання до матеріалів справи доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу було подане до суду з одночасним надісланням усіх доказів відповідачу ОСОБА_4 , що підтверджується належними доказами Укрпошти, а тому він не був позбавлений можливості звернутися до свого представника з метою визначити свою правову позицію та надати суду як усні заперечення, з`явившись до суду, такі письмові, шляхом надіслання на адресу відповідного клопотання (заяви), однак таких дій він не вчинив.

Разом з тим, надаючи правову оцінку наданим доказам на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не було в повній мірі враховано вимог Цивільно-процесуального Кодексу та наданих доказів щодо визначення розміру витрат на надання професійної правничої допомоги , які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Апеляційним судом встановлено, що у даній справі було призначено підготовче судове засідання на 19 жовтня 2021 року, та судовий розгляд справи на 09 листопада 2021 року, на 01 грудня 2021 року. У жодному із судових засідань представник позивача адвокат Татарин В.М. участі не брала. А тому, витрати у розмірі 3000 гривень, сплачені позивачем за участь іі представника в судових засіданнях, є необґрунтованими, та не відповідають критерію реальності та стягненню з відповідача не підлягають.

Оскільки при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не було враховано вимог процесуального закону, не надано належної правової оцінки доказам та обставин справи, які стосуються цього питання, рішення суду в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу необхідно змінити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки відповідачем не було заявлено клопотань у суді першої інстанції про зменшення витрат з підстав недотримання вимог співмірності, місцевий суд, виходячи з приписів статті 141, не мав права вирішувати це питання з власної ініціативи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо безпідставності стягнення витрат на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі апеляційний суд відхиляє, оскільки перед судом першої інстанції, як це передбачено приписами частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідач та його представник не заявляли клопотання про зменшення розміру судових витрат, обов`язок доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не виконали, хоча і не були позбавлені такої можливості, з тих причин, що докази про понесені витрати на професійну правничу допомогу та клопотання про їх стягнення були надані представником позивача завчасно, та надіслані як суду, так і відповідачу.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, на яку позивачем витрачено 4000 гривень, апеляційний суд погоджується з доводами представника відповідача про наявність підстав зменшити їх розмір.

Зокрема, апеляційний суд вважає завищеною визначену адвокатом вартість написання відзиву на апеляційну скаргу із розрахунку 1000 гривень за одну годину(всього адвокатом витрачено 3 години на підготовку відзиву), та вважає за можливе зменшити розмір цих витрат до 1500 гривень, та всього стягнути з відповідача 2500 гривень за надання професійної правничої допомоги. При цьому суд враховує складність справи, яка не відноситься до категорії складних, зміст апеляційної скарги, у якій викладено суб`єктивну позицію відповідача та його представника щодо оцінки доказів справи, а також щодо загальновідомих та поширених питань про застосування норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну розміру витрат на професійну правничу допомогу, рішення Луцького міськрайонного суду у відповідній частині необхідно змінити відповідно до приписів статті 376 ЦПК Украйни.

Керуючись статтями 367, 374, 382, 383,384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2021 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити, виклавши четвертий абзац резолютивної частини рішення у новій редакції.

«Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.».

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2500 грн. за надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: