ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/490/22 Справа № 212/1975/19 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/1975/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач за первісним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр»

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 16 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно до договору від 21.12.2012 року ТзОВ «Житлокомцентр» визначено виконавцем послуг з управління будинком та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкових території, багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , з 01 квітня 2013 року по теперішній час. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_2 . В період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року ТОВ «Житлокомцентр» надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, але відповідачі не в повному обсязі проводили оплату, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2019 року становить 6767 грн. 72 коп., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, також у зв`язку із невиконанням останніх обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути з них суму індексу інфляції у розмірі 1 075 грн. 78 коп., 3% річних у розмірі 254,54 грн., всього на загальну суму 8 098 грн. 04 коп., а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору.

На підставі наведеного вище, позивач за первісним позовом просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року в сумі 8 098,04 гривень, яка складається з послуг управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі - 6767,72 грн., суми індексу інфляції - 1075,78 грн. та 3% річних 254,54 грн., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 744 грн. 80 коп.

01 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з зустрічним позовом до ТзОВ «Житлокомцентр» про порушення прав споживача житлово-комунальних послуг в обґрунтування якого зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази надання ТзОВ «Житлокомцентр» їм послуг, заборгованість за житлово-комунальні послуги нарахована безпідставно, між сторонами відсутні договірні стосунки, позов подано з порушенням вимог процесуального законодавства та ТзОВ «Житлокомцентр» включені в розрахунки заборгованості послуги, які взагалі відсутні в будинку відповідачів за первісним позовом.

На підставі наведеного вище позивачі за зустрічним позовом просили суд визнати відсутність договірних відносин з вини ТзОВ «Житлокомцентр», компенсувати моральну шкоду у розмірі, визначеному судом відповідно до п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» та прийняти ухвалу, якою визначити наявність чи відсутність незаконних дій ТзОВ «Житлокомцентр», що приховало наявність судового розгляду та позиціонувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості боржників перед службою соціального захисту, чим залишила їх без субсидії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2021 року позовні вимоги ТзОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Житлокомцентр» заборгованість з управління та утримання будинків і споруд та прибуткових територій за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року в сумі 6767 грн. 72 коп., суму індексу інфляції 1 075 грн. 78 коп. та три відсотки річних в сумі 254 грн. 54 коп., всього 8 098 грн. 04 коп.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТзОВ «Житлокомцентр» про порушення прав споживачів житлово-комунальних послуг - залишені без задоволення.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Житлокомцентр» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн., тобто по 960 грн. 50 коп., з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі, яке буде базуватися на чинній законодавчій базі посилаючись на те, що при автоматичному розподілі позову ТзОВ «Житлокомцентр» було допущено порушення, оскільки до автоматичного розподілу було включено суддю Козлова Ю.В., який видавав судовий наказ та суддю Чорного І.Я., який скасовував судовий наказ, що є повторною участю судді у справі.

Позов від ТзОВ «Житлокомцентр» був прийнятий суддею Борис О.Н. з грубими процесуальними порушеннями, оскільки скасований ухвалою суду від 08.01.2019 року судовий наказ не має стосунку до даного позову, оскільки предмет позову і предмет наказу різні, тому у апелянта виникає сумнів у сплаті позивачем судового збору у визначеному законом порядку.

Апелянт зауважує на тому, що про поданий 01 липня 2019 року відповідачами зустрічний позов вони не мали інформації протягом трьох місяців, а прийнятий він був до провадження лише 19 лютого 2021 року, при цьому судом були проігноровані клопотання відповідачів за первісним позовом про залишення позову ТзОВ «Житлокомцентр» без розгляду у зв`язку з чотирьохразовою неявкою представника позивача.

Крім того апелянт зауважує, що Договір від 21 грудня 2012 року, відповідно до якого ТзОВ «Житлокомцентр» визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкової території у Жовтневому районі м. Кривого Рогу (об`єкт № 4), зокрема будинком АДРЕСА_1 є дійсним лише до 30 травня 2016 року, оскільки саме цього дня відбулись збори співвласників вказаного будинку, а ТзОВ «Житлокомцентр» протягом місяця не підписав договору про надання послуг з управляння багатоквартирним будинком. Також апелянт зауважує на тому, що між ТзОВ «Житлокомцентр» та відповідачами за первісним позовом відсутній договір про надання послуг, що позбавляє споживачів пред`являти претензії та вимагати надання кількісних та якісних послуг.

Апелянт зауважує на тому, що ТзОВ «Житлокомцентр» не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання послуг у вигляді актів, підписаних споживачами, за які вимагаються кошти, також не надано первинних бухгалтерських документів, при цьому ТзОВ «Житлокомцентр» вимагає кошти за те, що мав оплачувати сам, як то встановлення загально-будинкового лічильника електроенергії. Також ТзОВ «Житлокомцентр» неправомірно вимагає оплати систем диспетчеризації та обслуговування ліфтів, оскільки в будинку відповідачів за первісним позовом відсутній ліфт.

Крім того апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було проігноровано посилання відповідачів за первісним позовом на те, що 02 серпня 2018 року при проведенні робіт з електропроводами, через неузгодженість ТзОВ «Житлокомцентр» цих робіт з ДТЕК, позивач за первісним позовом створив аварійну ситуацію в результаті якої усі ввімкнені в квартирах електроприлади були пошкоджені, а в листопаді 2016 року, в результаті недбалості позивача за первісним позовом, під`їзд будинку АДРЕСА_4 було затоплено каналізацією, що призвело до ремонту під`їзду за кошт мешканців будинку, а не за кошти винуватого ТзОВ «Житлокомцентр».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ «Житлокомцентр» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

При цьому відповідачі по справі належим чином повідомлені про час та місце розгляду справи, оскільки відповідно до ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки із зазначенням дати, часу та місця розгляду справи відповідачам по справі направлялись двічі, вперше 29 листопада 2021 року та повторно 13 січня 2022 року, та з наявних двох зворотних поштових відправлень, які були направлені відповідачам на зазначену апелянтом в апеляційній скарзі адресу, були повернуті на адресу суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За змістом частин першої-другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачі за первісним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають та зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 . Дана квартира є приватизованою та належить відповідачам у справі.

Відповідачі за первісним позовом своєчасно і в повному обсязі за надані позивачем послуги не платять, тому виникла заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, в розмірі 6767 грн. 72 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів, також у зв`язку із невиконанням останніми обов`язку щодо сплати заборгованості позивач первісним позовом просив стягнути з відповідачів за первісним позовом суму індексу інфляції у розмірі 1 075 грн. 78 коп., 3% річних у розмірі 254,54 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ТзОВ «Житлокомцентр», суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» набув чинності 09 листопада 2017 року на підставі якого втратив чинність Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 вказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

В порядку п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону

Статтею 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі вимог ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 09.11.2016 року у справі №1238/8935/12, під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами.

В пунктах 76-79 Постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року, справа N 642/8210/16-ц , провадження N 61-7787св18, йдеться мова про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг.

Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також - у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами.

Саме про це йдеться мова в Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року, справа №6-2951цс15; Постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року, справа №750/12850/16-ц, Постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року, справа № 642/2858/16.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем житлово-комунальних послуг з управління і утримання будинків та прибудинкової території за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, перевіреного колегією суддів, заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, заборгованість, станом на 01.10.2019 року, складає 6 767,72 грн. (том. 1 а.с.8).

На підставі наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідачів за первісним позовом на користь ТзОВ «Житлокомцентр» підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, яка, станом на 01.10.2019 року, складає 6 767,72 грн., розрахунок якої перевірено колегією суддів та колегія суддів погоджується з таким розрахунком.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

З огляду на те, що відповідачі за первісним позовом прострочили виконання грошового зобов`язання, вони, на вимогу позивача, повинні сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, що складає за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року суму індексу інфляції 1 075 грн. 78 коп. та три відсотки річних в сумі 254 грн.54 коп.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідачів за первісним позовом на користь ТзОВ «Житлокомцентр» підлягає стягненню, в солідарному порядку, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, що складає за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року суму індексу інфляції 1 075 грн. 78 коп. та три відсотки річних в сумі 254 грн.54 коп., розрахунок яких перевірено колегією суддів та колегія суддів погоджується з таким розрахунком.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про порушення прав споживача житлово-комунальних послуг суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.

Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.

Акт - претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оформлення претензій споживачів у багатоквартирному будинку здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 цього Закону, з урахуванням особливостей, передбачених цією статтею.

У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, що надаються у багатоквартирному будинку на підставі індивідуальних договорів, виклик виконавця для перевірки кількості та якості наданих комунальних послуг, підписання акта-претензії, відібрання проб здійснюються співвласником - стороною договору або його представником.

На вимогу співвласника - сторони договору в перевірці кількості та якості наданих комунальних послуг беруть участь представник об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель, якщо управління багатоквартирним будинком здійснює відповідно об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель, які в такому разі також підписують акт-претензію.

У разі неприбуття представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управителя на вимогу співвласника для участі в перевірці кількості та якості наданих комунальних послуг в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт - претензію така відмова не є перешкодою для проведення перевірки кількості та якості наданих комунальних послуг та/або підписання акта-претензії. Інформація про відмову зазначається в акті - претензії.

За письмовою заявою співвласника управитель має право діяти від імені та в інтересах співвласника, як його представник, у відносинах з виконавцями комунальних послуг. У такому разі застосовуються положення Цивільного кодексу України про доручення.

У разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, які надаються у багатоквартирному будинку на підставі договору, укладеного між виконавцем таких послуг та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку як колективним споживачем, виклик виконавця для перевірки кількості та якості наданих послуг, підписання акта - претензії, відібрання проб здійснюється представником об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Співвласники беруть участь у перевірці за бажанням.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна , у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із наявних матеріалів справи не вбачається, що відповідачем за зустрічним позовом безпідставно не надаються або надаються не в повному обсязі та відповідної якості житлово-комунальні послуги зустрічним позивачам.

Також в матеріалах справи відсутній акт-претензія щодо ненадання або неналежне комунальних послуг.

Позивачі за зустрічним позовом не зверталися до органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізують державну політику у сфері житлово-комунального господарства, які могли б підтвердити порушення їх прав як споживачів комунальних послуг.

Враховуючи відсутність належних, допустимих, достовірних доказів порушення права позивачів за зустрічним позовом, а також відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ТзОВ «Житлокомцентр» та заявленою позивачами шкодою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість вимог зустрічного позову щодо захисту прав споживачів та встановлення вини ТзОВ «Житлокомцентр» у відсутності договірних відносин.

Колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що при автоматичному розподілі позову ТзОВ «Житлокомцентр» було допущено порушення, оскільки до автоматичного розподілу було включено суддю Козлова Ю.В., який видавав судовий наказ та суддю Чорного І.Я., який скасовував судовий наказ, що є повторною участю судді у справі, оскільки включення до автоматичного розподілу судді Козлова Ю.В., який видавав судовий наказ та судді Чорного І.Я., який скасовував судовий наказ, не є повторною участю судді у справі за позовом ТзОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розумінні ст. 37 ЦПК України.

Також колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позов від ТзОВ «Житлокомцентр» був прийнятий суддею Борис О.Н. з грубими процесуальними порушеннями, оскільки скасований ухвалою суду від 08.01.2019 року судовий наказ не має стосунку до даного позову, оскільки предмет позову і предмет наказу різні, тому у апелянта виникає сумнів у сплаті позивачем судового збору у визначеному законом порядку, так як при прийнятті до провадження позовної заяви ТзОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги судом не було допущено порушень норм ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що про поданий 01 липня 2019 року відповідачами зустрічний позов вони не мали інформації протягом трьох місяців, а прийнятий він був до провадження лише 19 лютого 2021 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом були проігноровані клопотання відповідачів за первісним позовом про залишення позову ТзОВ «Житлокомцентр» без розгляду у зв`язку з чотирьохразовою неявкою представника позивача, а саме 16.01.2020 року, 27.02.2020 року, 07.04.2020 року та 15.05.2020 року, оскільки в судовому засіданні 16.01.2020 року був присутній представник ТзОВ «Житлокомцентр» (том 2 а.с.111), а в судові засідання, які були призначені на 07.04.2020 року та 15.05.2020 року представником ТзОВ «Житлокомцентр» надавались заяви про розгляд справи за відсутності представника ТзОВ «Житлокомцентр» (том 2 а.с.133,148), що свідчить про відсутність повторності неявки представника позивача за первісним позовом в судове засідання та , як наслідок, відсутність підстав залишення позовної заяви ТзОВ «Житлокомцентр» без розгляду в порядку ст. 257 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що Договір від 21 грудня 2012 року, відповідно до якого ТзОВ «Житлокомцентр» визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкової території у Жовтневому районі м. Кривого Рогу (об`єкт № 4), зокрема будинком АДРЕСА_1 є дійсним лише до 30 травня 2016 року, так як саме цього дня відбулись збори співвласників вказаного будинку, а ТзОВ «Житлокомцентр» протягом місяця не підписав договору про надання послуг з управляння багатоквартирним будинком, оскільки ТзОВ «Житлокомцентр» на підставі договору, укладеного 21 грудня 2012 року між ним та Управлінням благоустрою ба житлової політики Виконкому міськради міста Кривого Рогу, визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкової території у Жовтневому районі м. Кривого Рогу (об`єкт № 4), зокрема будинком АДРЕСА_1 . Згідно додаткової угоди від 11.11.2013 року до вказаного договору, термін його дії з 01.04.2013 року - безстроково (том 1, а.с.18-20, 22). При цьому посилання апелянта на те, що 30 травня 2016 року відбулись збори співвласників вказаного будинку, а ТзОВ «Житлокомцентр» протягом місяця не підписав договору про надання послуг з управляння багатоквартирним будинком, не є належним доказом того, що договір про визначення управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкової території ТзОВ «Житлокомцентр» є дійсним лише до 30 травня 2016 року.

При цьому апелянт, посилаючись на Закон України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», не надав суду доказів того, що зборами співвласників будинком АДРЕСА_1 було прийнято рішення щодо створення об`єднання управління багатоквартирним будинком.

Так, відповідно до ч.1,2 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком; відключення будинку від мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи подальшого забезпечення будинку комунальними послугами, за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).

Відповідно до ч.7 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування ("за", "проти", "утримався"), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики.

У протоколі обов`язково зазначається така інформація про співвласників (їх представників), які взяли участь у зборах співвласників: прізвище, ім`я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ, що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представника).

В силу ст.10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.

Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Посилання апелянта на те, що між ТзОВ «Житлокомцентр» та відповідачами за первісним позовом відсутній договір про надання послуг, що позбавляє споживачів пред`являти претензії та вимагати надання кількісних та якісних послуг не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки твердження апелянта про відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, так як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що ТзОВ «Житлокомцентр» не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання послуг у вигляді актів, підписаних споживачами, за які вимагаються кошти, також не надано первинних бухгалтерських документів, при цьому ТзОВ «Житлокомцентр» вимагає кошти за те, що мав оплачувати сам, як то встановлення загально-будинкового лічильника електроенергії, оскільки позивачем за первісним позовом було надано до позовної заяви наряди-завдання, акти виконаних робіт, інформацію про витрати на утримання будинку, калькуляції, роз`яснення про нарахування послуги з освітлення місць загального користування (том 1, а.с.23-224).

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ТзОВ «Житлокомцентр» неправомірно вимагає оплати систем диспетчеризації та обслуговування ліфтів, оскільки в будинку, де знаходиться квартира відповідачів за первісним позовом відсутній ліфт колегією судів не приймаються до уваги, оскільки Порядок № 369 від 09.11.2006 року «Про затвердження Порядку вартості технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації», на який посилається апелянт, регулює відносини по встановленню вартості обслуговування ліфта та його системи диспетчеризації, та оскільки в будинку АДРЕСА_1 відсутній ліфт, до вартості житлово-комунальних послуг такі послуги позивачем за первісним позовом не нараховувались.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було проігноровано посилання відповідачів за первісним позовом на те, що 02 серпня 2018 року, при проведенні робіт з електропроводами, через неузгодженість ТзОВ «Житлокомцентр» цих робіт з ДТЕК, позивач за первісним позовом створив аварійну ситуацію, в результаті якої усі ввімкнені в квартирах електроприлади були пошкоджені, а в листопаді 2016 року, в результаті недбалості позивача за первісним позовом, під`їзд будинку АДРЕСА_4 було затоплено каналізацією, що призвело до ремонту під`їзду за кошт мешканців будинку, а не за кошти винуватого ТзОВ «Житлокомцентр», оскільки сам факт наявності 02 серпня 2018 року аварійної ситуації, яка, за твердженням апелянта, сталась з вини ТзОВ «Житлокомцентр» та призвела до подання до будинку високої напруги, не свідчить про те, що в квартирі відповідачів за первісним позовом було пошкоджено електроприлади. При цьому слід зауважити, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що затоплення під`їзду будинку АДРЕСА_4 в листопаді 2016 року сталося внаслідок недбалості ТзОВ «Житлокомцентр».

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: