КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року місто Київ.

Справа 759/15688/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/472/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Ковальовій В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року (ухвалене в складі судді Шум Л.М., інформація щодо дати складання повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко», ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «ВЕСТ» про визнання права власності на майнові права на об`єкт інвестування,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на майнові права на об`єкт інвестування.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.02.2002 року між ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко» та ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ» було укладено договір №11/02-2002 про інвестування будівництва частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1 вказаного договору ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ», як ген підрядна організація будівництва, має право самостійно та на свій розсуд вирішувати питання фінансування та будівництва квартир, не профінансованих ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко».

24.03.2004 року між ОСОБА_3 та ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ» був укладений договір інвестування будівництва №453-Г від 24.03.2004 року, відповідно до якого ОСОБА_3 інвестувала грошові кошти в розмірі 222 140 грн. 52 коп. в будівництво об`єкту за адресою АДРЕСА_2 , кількість кімнат - 2, загальна площа - 71,96 квадратних метра.

25.03.2004 року ОСОБА_3 здійснено повну оплату інвестиційного внеску.

В подальшому ОСОБА_3 звернулась до ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ» за попереднім погодженням переуступки своїх прав позивачці.

04.02.2005 року між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу інвестиційного активу (майнових прав).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.09.2009 року порушено провадження в справі №50/279 за заявою Головного управління ДПС у м. Києві про визнання банкрутом ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко».

19.12.2019 року керуючий санацією ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко», арбітражний керуючий Кравченко С.О. направив позивачу повідомлення в якому зазначено, що у ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко» наявні копії документів, які підтверджують майнові права позивача на квартиру, однак, 12.12.2019 ОСОБА_1 подано заяву та копії документів щодо майнових прав на ту ж саму квартиру.

Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати за нею право власності на майнові права на об`єкт інвестування, а саме квартиру АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 2, загальна площа 71,96 квадратних метра; зобов`язати ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко» укласти з відповідачкою договір, що забезпечить захист її інтересів як інвестора будівництва квартири; стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 33 631 грн. 21 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко», ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «ВЕСТ» про визнання права власності на майнові права на об`єкт інвестування - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на майнові права на об`єкт інвестування, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 2, загальна площа - 71,96 квадратних метра.

Зобов`язано Закрите акціонерне товариство «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко»() укласти договір з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що забезпечить захист її інтересів як інвестора будівництва квартири АДРЕСА_4 від 06 червня 2013 року .

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко» () на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1 531 (одна тисяча п`ятсот тридцять одна) грн. 10 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15284 (п'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 (місце проживання АДРЕСА_6) на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1 531 (одна тисяча п`ятсот тридцять одна) грн. 10 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 284 (п`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 50 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду 01.11.2021 року, відповідно до відмітки на поштовому конверті ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майнові права на об`єкт інвестування відмовити та відмовити у задоволенні вимог зобов`язати Закрите акціонерне товариство «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко» укласти договір з ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому судом не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим. Крім того, судом не було взято до уваги поданий відповідачем відзив на позовну заяву з додатками та порушено права, як учасника судового процесу. Відзив з додатками було надіслано до суду вчасно та у передбачений законодавством строк, що підтверджується квитанцією про відправку та повідомлення про вручення листа.

Вказує, на те, що скаржник як Інвестор, виконала усі зобов`язання, передбачені Інвестиційним договором, тому ій належить право власності на майнові права на об`єкт інвестування. Також наголошувала на тому, що ОСОБА_1 здійснила повну оплату за інвестиційним договором 12.12.2003 року, в той час як ОСОБА_3 здійснила оплату 25.03.2004 року. А тому першочергово право власності на майнові права виникли у ОСОБА_1 , так як інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Звертає увагу на те, що відповідно до п. 5.3, Інвестиційного договору №16 від 24 липня 2003 року діє до моменту видачі Свідоцтва про право власності на квартиру Інвестору. Станом на момент звернення із позовною заявою до суду, я не отримала Свідоцтво про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В тексті апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду у справі №6-98цс13 від 02.10.2013 року; у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 6-14-39цс19 та від 27 лютого 2019 року у справі № 6- 14-606цс18.

08 грудня 2021 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, обґрунтовуючи його тим, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року є законним, обґрунтованим, прийнятим з урахуванням чинних норм права та має бути залишене апеляційним судом в силі, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення. Посилається на те, що в кримінальній справі встановлено, що кошти сплачені ОСОБА_1 були привласнені директором юридичної особи з якою та підписала договір та не використовувались на будівництво спірної квартири, що встановлено в кримінальній справі. Крім того ОСОБА_1 частково були повернуті кошти, які вона вносила, а тому на думку адвоката, захисту підлягає право інвестора, за рахунок коштів якого і проводилось будівництво майна, майнові права на яке просив визнати позивач.

В судове засідання суду апеляційної інстанції 14 червня 2022 року відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про розгля справи повдіомлена належним чином, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням, відповідно до якого судову повістку відповідач отримала 04.06.2022 року.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ЗАТ«Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко», та третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «ВЕСТ» в судове засідання не з`явилися,про розгляд справи повдіомлені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах заявлених у суді позовних вимог та дотримання норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 11.02.2002 року між ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко» та ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ» укладено договір №11/02-2002 про інвестування будівництва частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1 вказаного договору ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ», як ген підрядна організація будівництва, має право самостійно та на свій розсуд вирішувати питання фінансування та будівництва квартир, не профінансованих ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Академмістечко» (а.с. 15).

24.03.2004 року між ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ» та ОСОБА_3 укладено договір №453-Г від 24.03.2004 року про інвестування будівництва, відповідно до якого інвестиційний внесок складає 222 140 грн. 52 коп., об`єкт інвестування квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , кількість кімнат - 2, загальна площа 71,96 квадратних метри (а.с. 18).

25.03.2004 року ОСОБА_3 сплачено інвестиційний внесок у повному об`ємі в розмірі 222 140 грн. 52 коп. (а.с. 19, 20).

Листом №04-02 від 04.02.2005 року ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ» надало згоду на підписання ОСОБА_3 договору про переміну осіб в зобов`язаннях і правах по договору інвестування будівництва №453-Г від 24.03.2004 р. щодо квартири АДРЕСА_3 , тобто переуступки свого права за інвестиційним договором ОСОБА_2 (а.с. 21).

04.02.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу інвестиційного активу (майнових прав) щодо квартири АДРЕСА_3 (а.с. 22, 23)

Відповідно до довідки №453 від 08.02.2005 року виданої ТОВ науково-виробнича фірма «ВЕСТ» ОСОБА_2 являється інвестором на будівництво квартири АДРЕСА_3 (а.с. 24).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_2 відповідно до вимог закону укладено договір купівлі-продажу інвестиційного активу (майнових прав) щодо квартири АДРЕСА_3 та набуто право власності на зазначені майнові права, а тому задовольнив позов.

Колегія суддів в цілому погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України).

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно з п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І - III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Частиною 3 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до п. п. 7 і 8 п. 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, у разі коли завершення будівництва об`єкта містобудування та державна реєстрація прав на такий об`єкт за особами, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва, здійснюється після 1 січня 2013 року, особа, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовник будівництва), після прийняття такого об`єкта в експлуатацію подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на такий об`єкт до проведення реконструкції (у разі проведення реконструкції об`єкта нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна його адреса не змінилася); затверджений такою особою перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) об`єкта будівництва.

Документи, подані особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), після виготовлення електронних копій шляхом сканування та розміщення у Державному реєстрі прав, повертаються такій особі.

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).

Тобто, моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 2 жовтня 2013 року № 6-98цс13 та від 25 вересня 2013 року № 6-85цс13).

За обставинами даної справи встановлено, що до позивача перейшло право вимоги фізичної особи ОСОБА_3 , яка 24 березня 2004 року уклала інвестиційний договір з метою отримання майнових прав на спірну квартиру з генеральним підрядником ТОВ "ВЕСТ" і повністю внесла вартість майна, яке мало бути збудовано.

Разом з тим відповідач ОСОБА_1 уклала договір № 16 від 24 липня 2003 року на пайову участь у фінансування будівництва житлового будинку з ТОВ Дар`я і К", відповдіно до якого профінансувала будівництво тієї ж квартири, що і позивач. Судом встановлено, що після укладення угоди ОСОБА_1 перерахувала 176302 грн. на рахунок ТОВ "Дар`я і К" . Незважаючи на це директор цього товариства ОСОБА_6 будь-яких дій направлених на виконання договору інвестування житла не виконав, а грошові кошти в сумі 176 302 грн. використав на потреби приватного підприємтсва "Промбуд" та у власних корисливих цілях.

Судом першої інстанції встановлено, що не маючи намір на виконання договірних зобов`язань, 24 липня 2003 року директор ТОВ "Дар`я і К" ОСОБА_6 склав завідомо неправдивий документ-інвестиційний договір № 16 від 24 липня 2003 року на пайову участь у фінансуванні будівництва, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді заподіяння шкоди ОСОБА_1 в розмірі 176 302 грн.

Вказане підтверджується наявною в справі постановою Шевченківського районнго суду від 11 лютого 2008 року в кримінальній справі, щодо обвинувачення ОСОБА_6 , в якій ОСОБА_1 визнана потерпілою .

З цієї ж постанови вбачається, що ОСОБА_6 , у зв`язку з неможлимвістю виконання договору інвестування частково повернув ОСОБА_1 в травні-червні 2005 року кошти в сумі 55 000 грн., що не оспорюється відповдіачем ОСОБА_1 .

Проаналізувавши вказані обставини, суд вірно встановив, що ОСОБА_1 фактично непроінвестувала вартість квартири, майнові права на яку просила визнати позивачка, оскільки юридична особа з якою у ОСОБА_1 договірні відносини не є ні забудовником , ні підрядником по відношенню до будівництва спірного житла. Кошти, які були отримані від ОСОБА_1 та частково їй були повернуті не були вкладені в будівництво квартири, а були привласнені фізичною особою.

За таких обставин суд вірно встановив, що інвестором, який профінансувала будівництво спірної квартира була лише ОСОБА_3 , яка уклала інвестиційний договір з генпідрядником в березні 2004 року, та в установленому порядку передала свої майнові права позивачу, а тому саме її порушене право підлягає захисту.

Доводи скарги з приводу того, що ОСОБА_1 уклала договір раніше, апеляційний суд не приймає з огляду на вищенаведені обставини, відповдіно до яких остання уклала договір з юридичною особою, яка не мала жодного відношення до будівництва , та директор якої приваласнив кошти і використав їх не на будівництво спірногом майна, а в інших особистих ціляхї. При цьому суд вірно врахував, що ОСОБА_1 частково були повернуті сплачені нею кошти, а тому станом на дату вирішення даної справи, остання вже не була особою, яка повністю проінвестувала спірні квадратні метри.

Посилання в скарзі на практику Верховного Суду у справі №6-98цс13 від 02.10.2013 року; у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 6-14-39цс19 та від 27 лютого 2019 року у справі № 6- 14-606цс18,суд не приймає з огляду на те, що обставини встанволені в даній справі відрізняються від обставин встановлених у справах, які для прикладу наведені в апеляційній скарзі. Безпосередньо в тій частині, що ОСОБА_3 , правонаступником прав якої є позивач уклала договір з генеральним підрядником та повністю внесла кошти, а відповідач уклала договір з юрирдичною особою, директор якої привласнив кошти і частково повернув їх, та не здійснив фінансування будівництва.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині визнання саме за нею майнових прав на спірну квартиру, колегія суддів вважає належним з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначила, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) зазначено, що «враховуючи характер спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав не заборонений законом та у світлі цієї справи є ефективним, оскільки іншим шляхом захистити її права позивачка не могла. Тому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності такого обраного позивачкою способу захисту її прав як визнання за нею майнових прав на квартиру як на частку в об`єкті незавершеного будівництва».

Можливість застосування такого способу захисту як визнання майнових прав за інвестором підтверджена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), у якій зазначено, що інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а томув разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав.

Установивши, що ОСОБА_3 , правонаступником прав якої є ОСОБА_2 виконала свої грошові зобов`язання сплатила інвестиційний внесок у повному об`ємі в розмірі 222 140 грн. 52 коп. (а.с. 19, 20) тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що права ОСОБА_2 є порушеними,і саме за нею необхідно визнати майнові права на спірну квартиру.

Обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання за нею майнових прав є вірним , оскільки ці майнові права не визнаються відповідачами.

Належним також є і інший спосіб захисту, щодо зобов`язання відповідача 1, укласти договір про завершення будівництва саме з позивачем.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03 квітня 2017 року у справі № 50/279 судом було встановлено, що з метою забезпечення захисту інтересів інвесторів , в рамках виконання плану санації вже поведено детальну інвентаризацію майна відповідача -1 із встанволенням фізичних та юридичних осіб, які інвестували кошти в будівництво та погоджений акт інвентаризації, до якого був складений реєстр інвесторів.

04 лютого 2020 року позивач через представника звернулась до відповдіача 1 , щоб з нею був укладений договір про участь у завершенні будівництва.

Однак, оскільки з такою заявою, звернулась і відповідачка ОСОБА_1 про укладення і з нею договору про завершення будівництва, відповідач -1 відмовився укладати з позивачем договір, який би забезпечив її право внести кошти на завершення будівництва квартири майнові права на яку перейшли до неї.

З огляду на таку відмову, позивач звернулась з вимогами, про зобов`язання відповідача саме з нею укласти договір про завершення будівництва спірної квартири.

З врахуванням вищенаведеного та висновку суду про те, що майнові права на спірну квартиру мають належати позивачу за вищенаведених обставин, похідна вимога про зобов`язання укласти договір на завершення будівництва правомірно задоволена на користь позивача і підстав для скасування рішення суду в цій частині , апеляційним судом не встанволено.

З огляду на те, що апеляційний суд встановив, що в резолютивній частині рішення суд помилково заначив про визнання права власності на майнові права, оскільки право власності визнається на проінвестоване майно в разі завершення будівництва, а за обставинами даної справи , будинок, в якому знаходиться спірна квартира не прийнятий в експлуатацію, і його будівництво не завершено, за позивачем можуть бути визнані лише майнові права. Формулювання право власності на майнові права є некоректним, оскільки майнові права є складовою права власності, яке особа набуде після завершення будівництва на збудовану квартиру в будинку, що буде прийнятий в експлуатацію.

Суд першої інстанції вірно вирішив спір, правильно визначився з тим, що права позивача є порушеними, але помилково в резолютивній частині рішення зазначив про визнання за позивачем права власності на майнові права, замість того, щоб вказати про визнання майнових прав на квартиру .

В іншій частині рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права , а тому підстави для задовлення апеляційної скарги в повному обсязі відсутні.

З огляду на те, що рішення суду змінюється лише в частині не вірного формулювання, а спір залишається вирішеним на користь позивача, перерозподіл судових витрат апеляційним судом не проводиться.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на майнові права на об`єкт інвестуваннязмінити.

Визнати за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , майнові права на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 2, загальна площа - 71,96 квадратних метрів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик