ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/3871/21

Провадження № 22-ц/4820/1057/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/3871/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року (суддя Луговий О.М., повне судове рішення складено 15 квітня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської станції юних техніків, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про скасування наказу про відсторонення від роботи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала, що її, заступника директора з навчально-виховної роботи та керівника гуртка Старокостянтинівської міської станції юних техніків (надалі СМ СЮТ), наказом відповідача від 08.11.2021 відсторонено від роботи з 08.11.2021 у зв`язку із відсутністю обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили цей наказ. На думку позивачки, рішення про відсторонення працівника прийнято у формі та в спосіб, що не відповідає вимогам п. 1 ст. 92 Конституції України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, тому є неможливим застосування до спірних правовідносин положень постанови КМУ та необхідність вирішення спору на підставі норм ст.ст. 43, 64, 92 Конституції України з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, які відмовилися від вакцинації проти COVID-19.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд скасувати наказ №42-к від 08.11.2021 директора Старокостянтинівської міської станції юних техніків про відсторонення її від роботи.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління освіти виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що наказ МОЗ України від 04.10.2021 №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

ОСОБА_1 посилається на те, що повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення їй вручено 04.11.2021 і строк надання доказів щодо проведення вакцинування встановлено до 05.11.2021, проте лише 08.11.2021 набрали чинності нормативно-правові акти про обов`язковість щеплення працівників закладів освіти від COVID-19. Тобто, відповідачем не надано доказів, які б свідчили, зокрема, про те, що починаючи з вручення повідомлення про відсторонення до моменту відсторонення від роботи у позивачки було достатньо часу для проходження такого щеплення і, що вона в установленому законом порядку відмовилася від цього обов`язкового профілактичного щеплення. Апелянтка вказує, що у оскаржуваному наказі відсутні відомості про те, що вона, починаючи з 04.11.2021 до моменту відсторонення від роботи, відмовилася або ухилилася від проходження обов`язкового щеплення та якими доказами підтверджується факт відмови чи ухилення. ОСОБА_1 зауважує, що таку підставу для відсторонення її від роботи, як відмова або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення у наказі не зазначено, а підставою для відсторонення вказано повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 №01 та №02, що містить дату 04.11.2021.

Таким чином, на думку апелянтки, із змісту оспорюваного наказу вбачається, що її фактично відсторонено від виконання посадових обов`язків на весь час відсутності щеплення проти COVID-19, проте згідно з переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153, який набрав чинності 08.11.2021, працівники закладів освіти обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19 підлягають лише на період дії карантину.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що ні постановою КМУ №1236 від 09.12.2020 ні КЗпП України ні ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не передбачено, у який саме спосіб керівники установ мають забезпечити відсторонення працівників та не встановлено конкретного порядку відсторонення працівника від роботи у разі відмови чи ухилення у встановленому законом порядку від обов`язкових профілактичних щеплень, у тому числі від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

А сама по собі вимога роботодавця надати позивачкою докази проведення відносно неї якихось медичних маніпуляцій, на думку апелянтки, є незаконною.

Тому, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Відзиви від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представники відповідача та третьої особи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 з 31.05.2021 працює заступником директора з навчально-виховної роботи та керівником гуртка СМ СЮТ (а.с.8).

Наказом директора СМ СЮТ від 08 листопада 2021 року №42-к на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ, наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, п. 41-6 постанови КМ України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2» від 09.12.2020 №1236», повідомлення про обов`язковість вакцинації проти COVID-19 та відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року ОСОБА_3 від 04.11.2021 року №01 та №02 ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року у зв`язку з відсутністю обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили цей наказ (а.с.9, 40, 41).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ про відсторонення позивачки від роботи ґрунтується на вимогах закону, оскільки ОСОБА_1 є працівницею закладу освіти та не надала адміністрації закладу документ, що підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютне протипоказання до проведення такого щеплення. І суд прийшов до вірного висновку про відсутність порушення права позивачки на працю, закріпленого у ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, а обмеження ОСОБА_1 було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки усіх учасників освітнього процесу, в тому числі і дітей.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно пунктів «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватися про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

За змістом частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, що застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

З огляду на статтю 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 04.10.2021 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).

Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 за № 83.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата на період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Згідно пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», що набрав чинності з 08.11.2021, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , як заступника директора СМ СЮТ та як керівника гуртка СМ СЮТ повідомленнями №01 та №02 від 04.11.2021 СМ СЮТ проінформовано про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та запропоновано надати: документ, який підтверджує, що вона отримала повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19; або міжнародний, внутрішній сертифікат чи іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат); або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 №595. ОСОБА_1 із повідомленнями ознайомилася 04.11.2021 та отримала другий примірник (а.с.40, 41).

Проте, позивачка не надала відповідних підтверджуючих документів щодо проведення щеплення або щодо абсолютних медичних протипоказань до проведення щеплень проти COVID-19.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, прийшов до вірного висновку, що оскаржуваний наказ відповідає чинному законодавству.

Крім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України №380 від 25 лютого 2022 року «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2022 року за № 256/37592, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до завершення воєнного стану в Україні.

Як слідує із матеріалів справи (а.с.100), наказом директора СМ СЮТ №3-к від 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 допущено до роботи з 28 лютого 2022 року до завершення воєнного стану в Україні.

З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про невідповідність наказу про відсторонення від роботи вимогам діючого законодавства.

Доводи апелянтки про те, що обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 не визначена, а затверджено лише Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, а тому відсторонення працівника, який хоч і входить до цього переліку є незаконним, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік № 2153, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Аргументи апеляційної скарги про ненадання відповідачем доказів, що свідчили б про те, що з часу вручення повідомлень про відсторонення до моменту відсторонення у ОСОБА_1 було достатньо часу для проходження такого щеплення і вона в установленому законом порядку відмовилася від цього обов`язкового профілактичного щеплення на законність оскаржуваного рішення не впливають, адже як судом першої інстанції так і в апеляційній інстанції встановлено, що позивачка не повідомляла адміністрацію навчального закладу про те, що вона, отримавши відповідні повідомлення від 04.11.2021, звернулася до сімейного лікаря для проходження медичного огляду, що передує обов`язковому медичному щепленню і у визначену повідомленнями дату 05.11.2021 чи на дату винесення спірного наказу 08.11.2021 не має можливості надати запитувану інформацію щодо вакцинації чи наявності медичних протипоказань для такої.

А тому посилання в апеляційній скарзі на п. 17, п. 18 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16.09.2011 №595 в редакції закону МОЗ від 11.08.2014 №551 є неприйнятними.

Оскільки ОСОБА_1 не було надано адміністрації навчального закладу станом на 08.11.2021 інформації щодо: звернення її до медичного закладу для підготовки до проведення вакцинації, отримання щеплення чи довідки про абсолютні протипоказання до проведення профілактичного щеплення, тому директор СМ СЮТ, діючи у відповідності до вимог чинного законодавства, зобов`язаний був винести спірний наказ про відсторонення позивачки від роботи.

На думку судової колегії доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оспорюваним наказом її відсторонено від роботи на весь час відсутності щеплення проти COVID-19, хоча згідно Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 педагогічні працівники підлягають відстороненню лише на період дії карантину, не є підставою для скасування наказу №42-к від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 », оскільки таке формулювання не порушує права позивачки.

Навпаки, у разі надання ОСОБА_1 роботодавцю документів про проведення щеплення чи наявність протипоказань, це буде підставою для поновлення позивачки на роботі у той час, як період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, може тривати довше, ніж проведення позивачкою щеплення чи надання відповідних документів щодо протипоказань до такого.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 допущено до роботи з 28 лютого 2022 року до завершення воєнного стану в Україні (а.с. 100).

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що вимога роботодавця про надання проведених відносно неї будь яких медичних маніпуляцій (щеплень) є незаконною не заслуговують на увагу.

Так, статтею 286 ЦК України визначено, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи.

Відповідно до статті 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Тобто, за місцем роботи не може вимагатися інформація про діагноз та методи лікування фізичної особи. Разом з тим, документи про вакцинацію таких відомостей не містять.

Не заслуговують на увагу посилання апелянтки з приводу того, що з прийняттям МОЗ 04.10.2021 наказу №2153 правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінилось, оскільки в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» йде мова про щеплення також і проти інших відповідних інфекційних хвороб, тобто зазначений в частині першій цієї статті перелік не є вичерпним.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги з приводу відсутності в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивачки від роботи, як це передбачено п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки з аналізу п. 5 ч. 1 ст. 7 та п. «e» ч. 1 ст. 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Адже відповідно до зазначених норм внесення головним санітарним лікарем подання про відсторонення працівників від роботи є заходом, спрямованим на припинення порушення санітарного законодавства на підприємстві, установі, організації, у разі невиконання вимог законодавства, з однієї сторони, особою, яка зобов`язана пройти обов`язкове профілактичне щеплення, а з іншої сторони, керівником, який допускає бездіяльність і самостійно не виконує приписів законодавства щодо відсторонення такого працівника від роботи.

Аргументи апеляційної скарги щодо того, що карантин закінчився 28 лютого 2021 року і в подальшому жодних постанов Кабінетом Міністрів України, якими би встановлювався карантин на інший період не приймалося, а внесення змін до прийнятих раніше урядом постанов щодо продовження строку дії карантину є неприйнятним з точки зору закону, не заслуговують на увагу, оскільки постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 № 1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 до 31 серпня 2022 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». І прийняті постанови КМУ є чинними та підлягають до застосування.

Держава, встановивши заборону працювати працівникам освіти, які не мають профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я усіх учасників навчального процесу, в тому числі і дітей, тому право ОСОБА_1 на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси.

Можливість відсторонення від роботи у зв`язку з непроходженням щеплення також підтверджується висновками ЄСПЛ у подібних справах, а саме у серпні 2021 року ЄСПЛ відхилив запит про вжиття тимчасових заходів, поданий 672 французькими пожежниками, щодо закону, який передбачає вимогу про обов`язкову вакцинацію для ряду професій, з подальшим відстороненням від роботи в разі її недотримання (Abgrall and 671 Others v. France, запит під заявою № 41950/21).

У вересні 2021 року ЄСПЛ розглянув два запити про вжиття тимчасових заходів, які подані медичними працівниками, щодо їхнього обов`язку вакцинації проти Covid-19 для того, щоб мати змогу продовжувати працювати. Згідно з правилом № 39 Регламенту Суду медики просили застосувати тимчасові заходи та негайно зупинити впровадження закону. Проте, ЄСПЛ відхилив ці прохання, аргументуючи задоволення подібних запитів лише у тих випадках, якщо заявники можуть зіткнутися з реальним ризиком нанесення шкоди (Kakaletri and Others v. Greece, запит під заявою № 43375/21, The of anopoulou and Others v. Greece, запит під заявою № 43910/21).

У постанові від 17.04.2019 у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто, в даному питанні превелює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай