Справа № 201/9676/20-ц Головуючий в суді І інстанції Литвинова І.В.
Провадження № 22-ц/824/2283/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання частково припиненою дію кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що він користувався кредитними коштами, отриманими у відповідача на свою банківську картку з відкритим кредитним лімітом.

Вказував, що 21 жовтня 2018 року невідома особа під виглядом працівника служби безпеки банку зателефонувала йому і запропонувала збільшити кредитний ліміт по картці. Згодом з карткового рахунку позивача було знято грошові кошти у розмірі 3 211, 00 грн і 8 000, 00 грн.

У березні 2019 року позивач звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР і розпочато досудове розслідування, яке станом на день звернення до суду не закінчено.

Зазначає, що незважаючи на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, АТ КБ «ПриватБанк» нараховує заборгованість за кредитними коштами, які були зняті з карткового рахунку невідомою особою, і вимагає її погашення. Позивач звернувся до банку із заявою про призупинення дії кредитного договору по кредитній картці, але отримав відмову, посилаючись на ст. 629 ЦК України.

На підставі викладеного, просив суд припинити частково дію кредитного договору - № SАMDN5368 від 23 липня 2013 року, укладеного сторонами, у частині повернення банку кредитних коштів з картки позивача у розмірі 3 200, 00 грн і 8 000, 00 грн, а також нарахованих відсотків за цими коштами до моменту винесення судом вироку у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000067 від 29 березня 2019 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин справи.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував, що надані ним докази про відкриття кримінального провадження за фактом шахрайських дій та незаконного зняття з його картки коштів є достатньою підставою для припинення частково дії кредитного договору до винесення вироку судом у кримінальній справі.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача, а також не може впливати на обов`язок належного виконання зобов`язання за договором кредиту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження за фактом шахрайських дій не є належними та допустимими доказами на підтвердження вчинення шахрайських дій з карткою позивача іншими особами та не надано судового рішення, яке набрало законної сили, постановленого у кримінальному провадженні № 0000067 за вказаним фактом, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 липня 2013 року сторони уклали угоду № SAMDN0316 про приєднання до публічного договору банківського рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» і отримав банківську картку з встановленим кредитним лімітом, для користування коштами.

29 березня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і зареєстровано кримінальне провадження № 0000067, предметом кваліфікації у якому є обставини, за яких 21 жовтня 2018 року невідома особа шляхом обману під виглядом працівника служби безпеки банку, заволоділа грошовими коштами заявника на суму у розмірі 3 211, 00 грн.

12 травня 2020 року постановою слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Сокуренка О. П. про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження № 0000067 від 29 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 190 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.

28 липня 2020 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєльченко Л. А., за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області від 12 травня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000067 від 29 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 190 КК України, відмовлено у її задоволенні.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000067 від 29 березня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 190 КК України скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено для проведення досудового розслідування.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторонами не заперечується, що між ними укладено договір від 23 липня 2013 року № SAMDN0316 про приєднання до публічного договору банківського рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом видачі позивачу кредитної картки з встановленим кредитним лімітом.

Вимогою позовної заяви є припинення, до вирішення кримінального провадження, здійснення нарахування відповідачем боргу на отримані позичальником, згідно з угодою № SAMDN0316 від 23 липня 2013 року, кредитні кошти у розмірі 3 211, 00 грн і 8 000, 00 грн, оскільки, за твердженням позивача, ними скористалися шахраї.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг, власник, відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Постанові Верховного Суд від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц, провадження № 61-3239св18 та Постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 442/2468/17, провадження № 61-12092св19.

Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.

Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Пунктом 2.1.1.9.3 Умов і Правил, встановлено, що держатель картки зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).

За таких обставин, саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що для зняття грошових коштів з кредитної картки, або ж для розрахунку картою, необхідно мати кредитну картку та знати ПІН-код доступу до рахунку кредитної картки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти у розмірі 3 211, 00 грн і 8 000, 00 грн, були перераховані не на підставі його розпорядження та волевиявлення.

При цьому слід зауважити, що позивач не звернувся до АТ КБ «Приватбанк» невідкладно з повідомленням про втрату, викрадення платіжної картки чи незаконного використання його ПІНу, як того вимагають Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ ПриватБанку та Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» та не довів, що він вживав необхідних заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу або використання іншої інформації, яка дає змогу ініціювати операції.

На думку колегії суддів, доказів того, що позивачем було вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу або використання іншої інформації, яка дає змогу ініціювати операції, матеріали справи не містять.

Єдиним власником карткового рахунку є ОСОБА_1 , а тому відповідальність за операції, що проводились з використанням реквізитів платіжної картки несе він.

Доводи апеляційної скарги про те, що відкриття кримінального провадження за фактом шахрайських дій та незаконного зняття з його картки коштів є достатньою підставою для припинення частково дії кредитного договору до винесення вироку судом у кримінальній справі, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, позаяк органами досудового розслідування не встановлено факту наявності будь-яких шахрайських дій відносно позивача, а сама пособі наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача, оскільки вирок по даній справі відсутній. Крім того, наявність кримінального провадження не може бути підставою для звільнення сторони від обов`язку належного виконання зобов`язання та запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу або використання іншої інформації.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва 25 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: