2/465/574/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01.02.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Чапля В.С.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участі третіх осіб - Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства "Вулецьке", ОСОБА_3 , органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участі третіх осіб - Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства "Вулецьке", ОСОБА_3 , органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час не приватизована, але позивачка у даній квартирі зареєстрована та до виникнення спірних правовідносин з відповідачкою постійно проживала. Вказує, що хоч вона і не є власником даної квартири, однак така являється титульним володільцем даного житлового приміщення, а відтак має право ним користуватись. ОСОБА_4 , яка була співмешканкою внука позивачки ОСОБА_3 (який з 18 травня 2018 року по теперішній час перебуває під вартою), не маючи на те жодних законних підстав, проживає у спірній квартирі та чинить позивачці перешкоди у здійсненні права у користуванні житлом. Враховуючи вищевикладене, вказує, що відповідачка не є членом сім`ї ОСОБА_3 у розумінні ч.2 ст.3 СК України і не має жодних правових підстав проживати у спірній квартирі, оскільки те, що її внук перебуває під вартою, виключає їй спільне проживання з відповідачкою, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків. Відтак, відповідачка ОСОБА_4 , на думку позивачки самовільно займає спірну квартиру та при цьому чинить їй перешкоди у користуванні житлом, що підтверджується матеріалами перевірки заяв позивачки Франківським ВП ГУНП у Львівській області.

Враховуючи вищевикладене, просить усунути перешкоди у користуванні нею квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали просили такий задоволити. Окрім цього, позивачкою подано до суду заяву, в якій зазначається, що не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання вкотре не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Тому суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Франківського ВП ГУНП у Львівській області з заявами щодо прийняття мір до ОСОБА_4 щодо її незаконного користування квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про результати проведення перевірки за фактом конфлікту щодо права користування квартирою АДРЕСА_2 від 26.08.2019 року (ЄО №17203, 17208 від 16.08.2019 року та ЄО №17492 від 20.08.2019 року) факти щодо неправомірних дій ОСОБА_4 , яка незаконно проживає у квартирі АДРЕСА_2 та відмовляється покидати добровільно дане помешкання знайшли своє підтвердження.

Згідно з довідкою Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» від 18.09.2019 року ОСОБА_3 засуджений Сихівським районним судом м.Львова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.345, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70, ч.5 ст.72 КК України до 4 років позбавлення волі та утримується у Львівській установі виконання покарань (№19) з 18 травня 2018 року по вказаний час.

Відповідно до довідки ЛКП «Вулецьке» №2279 від 19.11.2020 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (мешканець), ОСОБА_6 (внук) та ОСОБА_3 (внук).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У ч.3 ст.116 ЖК, на яку як підставу виселення відповідачки посилається позивачка, вказано, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

При цьому, ВСУ визначив, що такими, які самоправно зайняли житлове приміщення, вважаються особи, котрі вселилися до нього самовільно без будь-яких правових підстав. Виселення цих осіб пов`язане саме з відсутністю в них будь-яких підстав для зайняття житлової площі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Між тим, Конституція обмежує перелік осіб, які мають право виселяти громадянина. Таким правом наділений лише суд, до якого зацікавлені особи мають право тільки звернутися з позовом про виселення.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас, відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права.

Отже, наймач через суд має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення у будь-який час порушень свого права користування, в тому числі усіх перешкод у користуванні майном, зокрема виселяти з квартири повнолітніх осіб без надання іншого житлового приміщення. Таке право виникає тоді, коли майно набуто на підставах, що не заборонені законом, тобто у встановленому законом порядку.

Встановлено, що права позивачки, яка у встановленому законом порядку набула самостійних прав щодо користування жилим приміщенням, що не спростовано відповідачкою жодним чином, присутністю відповідачки порушується.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Разом з тим, відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів, що вона є членом сім`ї ОСОБА_3 , шлюб між такими не зареєстровано. Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_3 , який зареєстрований у спірній квартирі, на даний час перебуває у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», що унеможливлює спільне проживання між ним та відповідачкою у спірній квартирі, ведення ними спільного господарства та наявності між ними взаємних прав та обов`язків.

Суд, комплексно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про обґрунтованість позову, відтак такий підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,223,247,263,265,280,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участі третіх осіб - Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства "Вулецьке", ОСОБА_3 , органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір по справі в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Львівська міська рада, адреса: м.Львів, пл.Ринок, буд.1.

Третя особа: Львівське комунальне підприємство "Вулецьке", , адреса: м.Львів, вул.Братів Тимошенків, буд.2а.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, адреса: м.Львів, вул.Генерала Чупринки, буд.85.

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2022 року.

Суддя Ю.С. Марків