Дата документу 23.06.2022 Справа № 554/71/21
Провадження №2/554/1804/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Гольник Л.В.,

секретаря судового засідання Матвієнко О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

До Октябрського районного суду м. Полтави 06.01.2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якій прохав стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 84 248 грн., з яких 5248 грн. заборгованість за договором позики від 17.02.2020 року та 79 000 грн. за договором позики від 17.03.2020 року, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що в лютому 2020 року до позивача звернувся відповідач з проханням позичити йому 1600 доларів США, які йому потрібні для ведення аграрного бізнесу, а саме на виготовлення технічної документації на земельні ділянки площею 30 гектар під вирощування коноплі технічної. Перебуваючи в добропорядних відносинах, позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 1600 доларів США на виготовлення технічної документації на земельні ділянки площею 30 гектар під вирощування коноплі технічної, про що ОСОБА_3 написав власноручно розписку. Згодом, в березні 2020 року ОСОБА_3 отримав 79 000 в борг із зобов`язанням повернути його до 01.01.2021 року.

01.12.2020 року позивач звернувся до нього з письмовою вимогою, в якій просив повернути кошти в сумі 79 000 грн, не пізніше 01.01.2021 року, а також кошти в сумі 1600 доларів США у семиденний строк від дня пред`явлення даної вимоги.

На початку грудня 2020 року відповідач повернув частину боргу в сумі 40 000 грн. згідно укладеного між ними договору позики від 17.02.2020 року.

01.01.2021 року сплив строк для виконання відповідачем своїх обов`язків з повернення коштів за договорами позики.

Разом з тим, незважаючи на сплив строку для виконання відповідачем своїх обов`язків з повернення коштів за договорами позики, своїх зобов`язань відповідач належним чином не виконав, грошові кошти отримані ним в борг до цього часу в повному обсязі не повернув, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

18.02.2021 року суддею Октябрського районного суду м. Полтави Гальонкіною Ю.С. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

20.10.2021 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, у зв`язку із закінченням повноважень судді Гальонкіної Ю.С.

Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Гольник Л.В.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01.11.2021 року вказана цивільна справа прийнята до провадження судді Гольник Л.В.

У письмових поясненнях від 30.07.2021 року відповідач вказав, що згідно боргової розписки від 17.03.2021 року він отримав кошти, які він повністю повернув. Позивач підтверджує, що у грудні 2020 року ОСОБА_3 повернув 40000 грн. Іншу суму 40000 грн. відповідач повернув через дружину позивача у січня 2021 року, оскільки позивач не міг з ним зустрітися в цей день. Відповідач визнав отримання коштів у сумі 1600 доларів США згідно розписки від 17.02.2020 року на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 30 га для вирощування технічної коноплі, про що просив саме позивач, оскільки хотів посіяти технічну коноплю. Тоді вони разом з позивачем усно домовилися, що він як керівник ПП «Бест-2000» подав прохання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою. Вважає, що позовні вимоги позивача нічим не підтверджені (а.с.92-95).

13.08.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив (на письмові пояснення відповідача від 30.07.2021 року, які позивач розцінює як відзив на позовну заяву), в яких позивач вказує, що грошові кошти в сумі 1600 доларів США отримані відповідачем в борг, що підтверджується розпискою без дати повернення коштів. Проте відсутність строку повернення не є підставою для визнання боргу таким, що не підлягає поверненню. Вимогу про повернення коштів було пред`явлено 01.12.2020 року, а отже позика мала бути повернена відповідачем протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги, а саме 01.01.2021 року. У зв`язку з цим просив відхилити заперечення відповідача, а позов задовольнити в повному обсязі. (а.с.126-129).

02.02.2022 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, а саме просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики грошових коштів на загальну суму 94 787,03 грн., з яких 5 248 гривень заборгованість за договором позики від 17.02.2020 року, 79 000 гривень заборгованість за договором позики від 17.03.2020 року, 7 915,80 гривень інфляційні збитки та 2 623,23 гривень відсотків за користування грошовими коштами (а.с.155-158)

08.02.2022 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких останній заперечує наявність боргу, а тому вважає, що інфляційні збитки та 3% річних не можуть бути нараховані. У зв`язку з цим позовні вимоги не визнає (а.с. 167-168).

Позивач та представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, а саме на загальну суму 94 787,03 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що у нього є два підприємства, одне фермерське, інше приватне, які працюють в агропромисловому комплексі. Проте йому не було потреби в отриманні 1600 доларів США, оскільки вказані кошти потрібні були для виготовлення земельної документації на 30 га. Вказану землю він отримав раніше для здійснення господарської діяльності, які мали інше цільове призначення. Для того щоб вирощувати технічну коноплю, про яку просив позивач, треба було виготовити відповідну технічну документацію та змінити цільове призначення землі на ріллю. Він дійсно підписував розписки. Розписка про отримання 1600 доларів США як раз і підтверджує, що кошти отримання для виготовленню технічної документації на землю, ці кошти не були позикою та не отримувалися в борг, тому вказана розписка не містить обов`язку про повернення як позики, він готовий віддати позивачу технічну документацію, яка була виготовлена на його прохання. Щодо коштів 79000 грн., то відповідач стверджує, що він повернув вказаний борг. Повернення частини коштів позивач визнає, а іншу частину коштів він віддав дружині позивача.

Представник відповідача просив відмовити у позовних вимогах. Вказував, що позивач ввів в оману суд щодо дійсних причин отримання коштів у сумі 1600 доларів США. Кошти в у сумі 79000 грн. були повернуті позивачу.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до розписки від 17.02.2020 року відповідач ОСОБА_3 отримав кошти в сумі 1600 доларів США у ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації на земельні ділянки площею 30 га під вирощення коноплі технічної, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 176).

Відповідно до розписки від 17.03.2020 року відповідач ОСОБА_3 отримав у борг кошти у ОСОБА_1 79000 гривень на період до 01.01.2021 року, у якій зобов`язувався повернути кошти у вказаний строк, оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи (а.с. 175).

01.12.2020 року позивач направив відповідачу ОСОБА_3 вимогу про сплату боргу відповідно до розписок від 17.02.2020 року та від 17.03.20220 року (а.с.18), направлення якої підтверджується копіями опису вкладень та квитанціями АТ «Укрпошти» (а.с.19, 20).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15.

З наявної в матеріалах справи розписки від 17.03.2020 року вбачається, що строк позики розпочинається з моменту підписання розписки і становить до 01.01.2021 року.

Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Як встановлено судом, сторонами у справі не оспорюється факт отримання позики у сумі 79 000 грн. відповідно до договору позики, що підтверджується борговою розпискою від 17.03.2020 року. При цьому, позивач у позові вказує, що відповідачем йому повернуто 40 000 грн.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25.04.2012 року, справа № 6-24ц12.

Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про часткове невиконання відповідачем боргового зобов`язання перед позивачем.

Відповідно до ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

У частині ч. 1 ст.527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Із розписки, написаної ОСОБА_3 від 17.03.2020 року, вбачається, що він взяв на себе зобов`язання повернути ОСОБА_1 кошти у сумі 79 000 грн., з яких боржник повернув 40000 грн., а тому відповідач повинен повернути частину боргу, яку він не повернув, а саме 39 000 грн., оскільки боржник ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач на даний час так і не повернув частину боргу, яка становить 39000 грн., то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 02.01.2021 року (день з якого почалось прострочення заборгованості) по 09.02.2022 року (день подання до суду заяви про збільшення позовних вимог), тобто в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача неповернену суму боргу 39000 грн, інфляційні збитки за вказаний період 3907,80 грн. та 3% річних 1295,01 грн.

Водночас, досліджуючи дійсну природу розписки, написаної відповідачем ОСОБА_3 від 17.02.2020 року, суд встановив, що відповідач дійсно написав розписку та поставив свій підпис про те, що він в цей день отримав від позивача грошові кошти у сумі 1600 доларів США. Вказана розписка не містить вказівки, що отримані кошти є позикою або отримані в борг, а також у розписці відсутній обов`язок відповідача про повернення отриманих коштів. Розписка стверджує, що кошти, надані для виготовлення технічної документації на земельні ділянки під вирощування коноплі.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Отже, не заперечуючи факт написання розписки, відповідач ОСОБА_3 заперечував отримання у борг цих коштів та зобов`язання повернути їх, оскільки розписка була написана з метою виготовлення технічної документації на земельні ділянки під вирощування коноплі.

Таким чином, підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання, що спростовує доводи, викладені позивачем.

Дослідивши укладену між сторонами розписку, суд виходить з того, що з її змісту не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 1600 доларів США саме у борг. Не встановлено й обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачеві.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 423,44 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 81, 141, 263-266, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 16, 190, 545, 1046, 1049 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 39 000 гривень, інфляційні втрати 3907,80 гривень, 3% річних 1295,01 гривень, всього 44202, 81 гривень.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 423,44 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 27 червня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.В.Гольник