КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/9619/192 Головуючий у 1-й інст. - Борець Є.О
Апеляційне провадження 22-ц/824/6266/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та зміну черговості одержання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та зміну черговості одержання права на спадкування, в якому просила встановити факт, що вона є двоюрідною племінницею ОСОБА_5 та усунути ОСОБА_1 від права на спадкування після його смерті.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 та за час свого життя він не склав заповіт, після його смерті спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом є ОСОБА_1 , яка є рідною племінницею спадкодавця, а також його двоюрідна племінниця ОСОБА_3 .

Крім того, посилається на те, що документи, що підтверджують родинні відносини між позивачем та ОСОБА_5 не збереглись. Крім того, спадкодавець мав вади опорно-рухового апарату та зору, а також хворів деформуючим артрозом кульшових суглобів, пахово-мошонковою хилою та гіпертонічною хворобою та йому була призначена ІІ група інвалідності.

Посилається на те, що коли ОСОБА_5 був у безпорадному стані, ОСОБА_1 ухилялась від надання йому допомоги.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 є двоюрідною племінницею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позову в частині вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 768 грн 40 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, 07 лютого 2022 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року в частині не задоволених позовних вимог та в частині суми витрат на професійно правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким змінити черговість одержання ОСОБА_3 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 шляхом визнання за ОСОБА_3 права спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 як спадкоємиці другої черги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в сумі 1 152 грн та професійно правничу допомогу в сумі 56 900 грн.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування позивачем.

Крім того, посилається на те, що суд першої істанції залишив поза увагою повідомлені свідками факти, які підтверджують, що ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечити свої життєві потреби і потребував допомоги сторонніх осіб, що має значення для доведення існування обставин безпорадності.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги письмові докази , які підтверджують , що ОСОБА_5 перебував в безпорадному стані.

Посилається на те, що ОСОБА_5 перебував на обліку і отримував соціальні послуги в Бориспільському територіальному центрі соціального обслуговування, оскільки згідно з наказом № 321 від 27.11.2017 року на підставі медичного висновку був визнаний не здатним до самообслуговування та потребував постійної сторонньої допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, 08 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області в частині встановлення факту, що ОСОБА_3 є двоюрідною племінницею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та винести у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаної вимоги відмовити повністю. Рішення в частині зміни черговості права на спадкування змінити шляхом доповнення мотивувальної частини рішення суду мотивами, що зазначені в апеляційній скарзі. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійно правничу допомогу у розмірі 16 000 грн.

Посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив усіх обставин справи, не надав оцінки всім доказам та не прийняв до уваги аргументи, які наводились відповідачем у своїх заявах по суті та під час судових засідань.

Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у матеріалах справи відсутній документ про ОСОБА_7 , а в інших дотичних документах йдеться не про ОСОБА_7 , а про ОСОБА_7 , доказів того, що це була одна і та ж сама особа, додано не було, а тому не доведено належними доказами родинні зв`язки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і як наслідок не доведено факту, що позивач є двоюрідною племінницею ОСОБА_5 та відповідно відноситься до п`ятої черги спадкування.

Посилається на те, що лист - відповідь Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, яким зі слів позивача підтверджуються родинні зв`язки, не є належним, достатнім та достовірним доказом.

Крім того, посилається на те, що матеріали справи вказують на відсутність належного та тривалого здійснення опіки над спадкодавцем з боку позивача.

03 червня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

13 червня 2022 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та представник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просили відмовити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив відмовити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що ОСОБА_3 є двоюрідною племінницею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16 квітня 2019 року (а.с.70, т.1).

Відповідно до інформаційної довідки спадкового реєстру №56695039 від 2 липня 2019 року вбачається, що за час свого життя ОСОБА_5 не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснюється за законом (а.с.74, т.1).

Відповідно до змісту листа Вишеньківського сільського голови №02-32-1219 від 19 серпня 2018 року вбачається, що матір`ю ОСОБА_5 була ОСОБА_10 (а.с.10, т.1).

ОСОБА_10 була матір`ю також ОСОБА_11 , що підтверджується копією посвідки про народження № НОМЕР_2 (а.с.72 т.1).

Із змісту свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 6 вересня 1979 року (а.с.72, т.1), повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 26 вересня 1967 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 30 вересня 1989 року (а.с.71, зворот т.1) вбачається, що ОСОБА_11 була матір`ю ОСОБА_1 . Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_5

02 липня 2019 року ОСОБА_1 подала Бориспільській районній державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 (а.с.69 т.1).

02 вересня 2019 року ОСОБА_3 також подала Бориспільській районній державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 (а.с.69, зворот т.1).

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.6 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 21 жовтня 2014 року вбачається, що матір відповідача ОСОБА_12 померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто ще до смерті її брата ОСОБА_5 . Ця обставина свідчить про те, що на підставі ч.1 ст.1262, ч.3 ст.1266 ЦК України ОСОБА_1 , як спадкоємиця другої черги за законом має право на спадкування після смерті ОСОБА_5 (а.с.71, т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 30 листопада 1967 року (а.с.18 т.1) вбачається, що батьком ОСОБА_3 був ОСОБА_13 (а.с.18, т.1) .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 30 вересня 1986 року вбачається, що батьком ОСОБА_13 був ОСОБА_8 (а.с.17 т.1).

Із змісту листа начальника відділу використання інформації документів ЦДІАК України від 3 травня 2019 року вбачається, що батьком ОСОБА_8 був ОСОБА_14 , а матір`ю - ОСОБА_15 . (а.с.12 т.1).

В свою чергу, з копії заяви ОСОБА_10 про видачу паспорта громадянина СРСР вбачається, що її батьком був вказаний ОСОБА_16 , а матір`ю - ОСОБА_15 . (а.с.81 т.1)

Крім того, із змісту листа директора Державного архіву Київської області №01-43/1505(1)/1 від 15 липня 2019 року (а.с.11 т.1) та експертного висновку №056/563-n від 22 жовтня 2020 року (а.с.107 т.2) вбачається, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_10 було « ОСОБА_17 ». Співпадіння імені та по батькові батьків, а також прізвища ОСОБА_8 та дошлюбного прізвища ОСОБА_10 свідчить про те, що ОСОБА_8 був рідним братом ОСОБА_10 , а ОСОБА_3 - двоюрідною племінницею ОСОБА_5 .

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 також підтвердили, що ОСОБА_3 є двоюрідною племінницею ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що ОСОБА_3 є двоюрідною племінницею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі ч.1 ст.1265 ЦК України вона є спадкоємицею п`ятої черги за законом.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та не було з`ясовано ряд обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи та докази які надано сторонами та надав їм належну оцінку.

Твердження апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 не перебував в безпорадному стані та не потребував допомоги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано до суду належних та достовірних доказів безпорадного стану ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Доказами відповідно до приписів статтей 76-81 ЦПК України, що відповідач ухилялась надавати допомогу спадкодавцю за життя, а він її просив про допомогу, посилаючись на свою немічність, позивачем суду не надано.

Як і не надано належних та достовірних доказів безпорадного стану спадкодавця.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що експертний висновок № 056/563- n від 22 жовтня 2020 року не може слугувати належним та допустимим доказом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів того, що експертний висновок одержаний позивачем з порушенням порядку встановленого законом.

Крім того, позивачем при поданні до суду належним чином засвідченої копії зазначеного висновку відповідно до вимог ч.ч.2,4,5 ст. 95 ЦПК України було зазначено про наявність у позивача оригіналу такого висновку, однак стороною відповідача не було заявлено суду клопотання про витребування у позивача оригіналу експертного висновку № 056/563- n від 22 жовтня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що архівна довідка видана Державним архівом Київської обласної державної адміністрації від 15 липня 2019 року не підтверджує факт одруження ОСОБА_7 та зміни прізвища у зв`язку з цим на « ОСОБА_7 », з підстав того, що в довідці йдеться не про « ОСОБА_7 », а про « ОСОБА_7 », апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки в експертному висновку № 056/563- n від 22 жовтня 2020 року зазначено, що українські записи особового імені ОСОБА_7 у документах наданих для експертизи та які містяться в матеріалах справи є ідентичними.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційнихскарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді