печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Соколова О.М.

при секретарі судових засідань - Матвійчуку В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення Ѕ суми комунальних витрат, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі- Відповідач) про стягнення Ѕ суми комунальних витрат.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує про те, що 19 серпня 2003 року сторони розірвали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 280 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу від 12 березня 2016 року Серія НОМЕР_1 . Більше чотирьох років Позивач разом із Відповідачем не проживають разом у квартирі АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних долях, про що свідчить свідоцтво про право власності. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми Позивача та Відповідача. А тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на утримання зазначеної квартири повинні нести порівну

Посилаючись на викладене, Позивач просила стягнути з Відповідача Ѕ суми комунальних витрат у розмірі 18 098 (вісімнадцять тисяч дев`яносто вісім) грн. 57 коп.

Ухвалою суду від 15 січня 2021 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

11 лютого 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що Відповідач вважає, що позов поданий Позивачем, не відповідає вимогам закону та не підлягає задоволенню.

09 липня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив, проте подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 19 серпня 2003 року сторони розірвали шлюб, про що зроблений актовий запис № 280 та підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12 березня 2016 року видане Відділом державної реєстрації актив цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві Серія НОМЕР_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 21 грудня 2015 року № 143 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних долях.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ЦК України ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, сторони в силу вимог статей 322,360 ЦК України зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2) ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Звертаючись до суду із позовом позивач ОСОБА_1 посилається на те, що нею з 01.11.2017 року по день подачі відповідної позовної заяви було здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири АДРЕСА_1 у розмірі 36 197 (тридцять шість тисяч сто дев`яносто сім) грн. 11 коп. що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій.

Таким чином, позивач належними доказами підтвердила факт того, що вона понесла витрати на утримання спільного майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з чч. ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3 з 2013 року є повнолітнім і вказане не заперечувалося сторонами по справі, у батьків відсутні обов`язки щодо утримання останнього.

Враховуючи зазначене, поділ витрат на оплату комунальних послуг підлягає розподілу між всіма повнолітніми співвласниками, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Отже, відповідач, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачу сплачену нею 1/3 частину вартості вказаних комунальних витрат, у розмірі 12 065 (двадцять тисяч шістдесят п`ять) гривень 70 копійок.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривен 80 копійок.

підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. ст. 12, 13, 19, 81, 137, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 360, 526, 530, 544 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення Ѕ суми комунальних витрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/3 суми комунальних витрат у розмірі 12 065 (двадцять тисяч шістдесят п`ять) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривен 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 23.06.2022 року.

Суддя О.М.Соколов