Дата документу 14.06.2022 Справа № 334/8556/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/8556/21 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
№ 22-ц/807/1124/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 грудня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу відповідача про звільнення та поновлення на роботі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Оскаржувана ухвала позовна заява була визнана неподаною і повернена з підстав недотримання позивачем положень ЦПК щодо форми та змісту позовної заяви, невиконання зазначених у ухвалі про залишення без руху позову пропозицій по усуненню недоліків.

Зокрема, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, вказав що позивач не зазначив докази, відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та не зазначив низку відомостей про докази, не додав до позову перелік документів тощо.

Також суд послався на відсутність відомостей про звільнення від судового збору,, не надав наказ про звільнення, клопотання про витребування цього наказу, не надав доказ надсилання листа з описом вкладення іншим учасникам справи.

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, позивач не надав доказів надіслання відповідачеві копії позовної заяви та зазначені інші недоліки, які нібито перешкоджали подальшому руху справи.

При цьому суд першої інстанції послався на положення ст. 185 ЦПК, не врахувавши при цьому, що позов заявлено про поновлення на роботі, що зумовлює застосування положень ст. 177 ЦПК,.

За ст. 177 ЦПК позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

За ч.2. правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин.

Відтак суд першої інстанції не мав права покладати на позивача обов`язок надання копій документів, відсилання їх відповідачеві тощо.

Крім того, інші зазначені судом недоліки позовної заяви щодо надання доказів, зазначення відомостей про досудове врегулювання спору тощо, свідчать про прояв надмірного формалізму при вирішенні питання.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Тому судді повинні уникати надмірного формалізму під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі, адже суди помилково визнають такими, що дають підстави для повернення позовних заяв ті обставини, зокрема, щодо незазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору; не наведення попереднього (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутність власного підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, підстави звільнення позивача від сплати судового збору, адже зазначені обставини можуть бути з`ясовані судом на наступних стадіях процесу.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 зЗАДОВОЛЬНИТИ.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 грудня 2021 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанццї для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков