Справа № 487/4867/21
Провадження № 2/487/480/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Нікітіна Д.Г., при секретарі Горта О.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним договору дарування від 21.12.2020 року укладений між ОСОБА_1 , з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, посвідчений 21.12.2020 року Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Ларисою Анатоліївною, який зареєстрований в реєстрі №522. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є людиною похилого віку 1939 року народження, в кінці 2020 року ОСОБА_2 запропонував позивачу свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, лікуванням, утриманням належного її на праві власності житла у належному стані.

Позивач і відповідач домовилися укласти договір довічного утримання, умовами якого визначили:

-матеріальне забезпечення на суму не менше чим 2 000,00 грн. щомісячно;

-лікування і догляд;

-утримання квартири у придатному для проживання стані;

-прибирання квартири і інші побутові потреби;

-оплата комунальних і експлуатаційних послуг за квартиру;

-довічне збереження права на проживання в квартирі.

Позивач погодилася на вказану пропозицію і 21.12.2020 року уклала із відповідачем договір, тексту якого не читала, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов`язки сторін, про яки вони домовилися.

В червні 2021 року позивач стала збирати необхідні документи для звернення до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання та їй стало відомо, що між нею і відповідачем був укладений договір дарування, а ні договір довічного утримання.

З тексту договору позивачу стало відомо, що 21.12.2020 року вона уклала із відповідачем договір дарування належній її на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 .

Договір дарування посвідчений Добриновою Ларисою Анатоліївною приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №522.

Право власності відповідача на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 21.12.2020 року, номер запису про право власності - 39826532.

Позивач уклала спірний договір дарування унаслідок помилки, оскільки сподівалася на те, що відповідач буде піклуватися про неї.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

15.07.2021 року позивачка надала суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . В обгрунтування заяви посилається на те, що останнім часом відповідач неодноразово висловлював намір продати вказану квартиру та шукає покупця, але в такому випадку неможливо буде в разі визнання оспорюваного договру недійсним повернути сторони у попередній стан.

Ухвалою від 19.07.2021 року позов було забезпечено шляхом накладення обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 - до набрання судовим рішенням по справі законної сили та забороною укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна.

Ухвалою суду від 24.01.2021 року підготовче провадження по справі закрито. Призначено цивільну справу у судове засідання для розгляду її по суті на 22 21.02.2022 року на 13.00 год.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, просила розглядати справ у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явилася, надав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутність.

Третя особа в судове засідання не з`явилася надала до суду письмову заяву, просила розглядати справ у її відсутність.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків,вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування від 21.12.2020 р., відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дарунок квартиру АДРЕСА_1 , який посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Ларисою Анатоліївною, який зареєстрований в реєстрі №522..

Документами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що ОСОБА_1 1939 року народження, є непрацездатною, потребує постійного стороннього догляду.

Позивачка стверджує, що при підписанні договору дарування, вона не мала наміру передавати приналежну їй квартиру у власність відповідача, і вважала укладений договір дарування - договором довічного утримання.

В порядку ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Позивачка стверджує,що вона помилилась у правовій природі договору дарування, тобто неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Факторами, які вплинули на волевиявлення позивачки є те, що вона є людиною похилого віку, не може самостійно себе обслуговувати, вона потребувала та бажала отримувати сторонню допомогу від ОСОБА_2 .

Правові підстави ухваленого рішення.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення то такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім, випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин,вчинений під впливом помилки,обману,насильства,зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялась сторона правочину (229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно (дарунок) у власність.

Згідно зі ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність квартиру, яке має значну цінність, взамін набувач зобов`язується забезпечувати відчужувана утриманням та доглядом довічно,

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" з приводу правочину, вчиненого під впливом помилки, роз`яснено наступне. Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦКУ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: стан здоров`я позивача та потреба у зв`язку із цим у постійному догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягнення згоди про всі його істотні умови.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши в сукупності пояснення сторін та надані докази, вважає, що укладаючи договір дарування позивачка помилялася щодо фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення особи, а саме, позивач уклала договір дарування замість договору довічного утримання, який фактично бажала укласти.

Оцінивши договір в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, віком позивача, потреби її в сторонньому догляді, станом здоров`я, наявності домовленості щодо такого догляду, та відсутність фактичного здійснення обов`язку утримання майна, суд прийшов до переконання, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачка, укладаючи договір дарування, помилялася відносно наслідків дарування, вважала, що відповідачка буде зобов`язана доглядати за нею, що не передбачено договором дарування, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання цього договору дарування частково недійсним підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 908 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 5,12,13,79-81, 141, 259-265, 273, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування №19, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 21.12.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Добриновою Ларисою Анатоліївною, який зареєстрований в реєстрі №522.

Припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації права власності - 21.12.2020 року, номер запису про право власності - 39826532.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2270,00 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Д.Г. Нікітін