Справа № 461/5166/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/4471/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

судового засідання

20 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

заслухавши доповідь судді-доповідача Мікуш Ю.Р. у справі № 461/5166/20 за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором; зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним та проведення перерахунку заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідно до укладеної, згідно діючого законодавства, угоди останній отримав кредит та зобов`язався його повернути у строк та на умовах, визначених кредитним договором. Відповідач скористався кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконав. Станом на день подання позовної заяви до суду відповідач не повернув отриманий кредит, не сплатив проценти та інші платежі, встановлені договором. Загальна сума його заборгованості складає 64164,13 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та понесені судові витрати у сумі 2102 гривень за надання послуг професійної правничої допомоги.

Відповідач не погодився з позовними вимогами та подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, перерахунок заборгованості та стягнення витрат на правову допомогу.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2020 року позов акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 64164 грн (шістдесят чотири тисячі сто шістдесят чотири гривні), 13 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1700 грн (тисяча сімсот гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір в розмірі 2102 грн (дві тисячі сто дві гривні).

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», про визнання кредитного договору недійсним та здійснення перерахунку заборгованості - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Суд не звернув увагу на те, що інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення відповідачем у п.1.11 Кредитного договору відповідної плати за такі дії є незаконним та несправедливим. Вважає, що така послуга у вигляді плати за обслуговування кредиту банком взагалі не може бути надано, оскільки в нього відсутній стаціонарний телефон, а електронна пошта банку не відома. В період дії кредитного договору він ніколи не звертався в банк з запитами, а останній ніколи не направляв інформації про стан рахунку, отже, банк не здійснював надання послуги, за яку встановив плату. Також вказує, що великий розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості являється окремою та виключною підставою для визнання кредитного договору в тій частині недійсним.

Суд також не звернув уваги, що розмір зазначеної оплати за обслуговування є непропорційним визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (Фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. На законних підставах для стягнення з позичальника зазначеної оплати, відповідач не виконав і свого обов`язку доказування щодо виконання умов договору про надання послуг як таких: наявності відповідних вимог позичальника, надання конкретних послуг із зазначеними встановленим порядком параметрами ціни за такі. Згідно умов Кредитного договору структура процентів (процентних платежів)складається з двох його частин: процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Будь-якого іншого загального розміру процентних платежів за користування, окрім того, що зазначений у п, 1.3., 1.4 Кредитного договору, умовами Кредитного договору не передбачено та не встановлено.

Отже, з вищенаведеного випливає висновок, що плата за обслуговування кредитної заборгованості є складовою структурою (частиною) процентів та сплачується процентним платежем згідно Графіку щомісячних платежів, що зазначений у п. 6.1. Кредитного договору.

Однак, якщо здійснити підрахунок загальної суми процентних платежів (процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості), що зазначені у п.6.1. Таблиці обчислення загальної вартості кредиту по Кредитному договору за весь строк користування кредитом, то вийде, що така вартість процентних платежів є набагато вищою від розміру 21% річних та взагалі не відповідає пунктам 1.3., 1.4 Кредитного договору. Фактично вищеозначені положення Кредитного договору суперечать один одному, а отже при укладенні Кредитного договору, сторонами не було досягнуто згоди про ціну Договору як істотної його умови.

Вважає, що у позивача виникає виключно обов`язок щодо поверненняосновного боргу по Кредитному договору в розмірі 61601 грн. Також вказує, що судом не вірно застосовані норми матеріального права, суд постановляючи своє рішення не врахував закон, який підлягає застсуванню у даних правовідносинах. А саме Закони України «Про банки і банківську діяльність», » Про споживче кредитування», »Про захист прав споживачів»

Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким визнати недійсними пункти 1.1., 1.11., 6.1. Кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 за Кредитним договором від 15 червня 2018 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені вже кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору .

Стягнути з нього на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 23 752 грн. 98 коп. (двадцять три тисячі сімсот п`ятдесят три гривні 98 копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на його користь витрати на правову допомогу у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 10 500 грн. ( десять тисяч п`ятсот гривень).

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на його користь сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що провадження у справі слід зупинити.

Пунктом 10 частини 1 статті 252 ЦПК України встановлено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Судом встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року прийнято до розгляду справу № 496/3134/19 у подібних правовідносинах, а саме: у правовідносинах, що пов`язані з виконанням кредитного договору та дійсністю цього договору, який також був укладеним між АТ «Ідея Банк» та фізичною особою.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила, що справа містить виключну правову проблему, оскільки законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін в 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування». До цього часу судова практика з питання можливості встановлення кредитором комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону в кредитних правовідносинах. Однак з прийняттям в 2017 році Закону України «Про споживче кредитування» судова практика змінилась. Суди протилежно трактують можливість встановлення в кредитному договорі комісії за обслуговування кредитного договору. Потенційно справи про визнання недійсним кредитного договору у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами) можуть перебувати на розгляді не тільки у суді касаційної, але й судах апеляційної та першої інстанції, а також виникнути у майбутньому. Оскільки у переважній більшості випадків справи цієї категорії є малозначними в силу закону, то рішення Великої Палати Верховного Суду за наслідкам вирішення цієї правової проблеми має стати орієнтиром при вирішенні подібних справи судами першої та апеляційної інстанції. Колегія суддів Другої судової палати зазначила, що передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням таких аспектів розгляду справ про визнання недійсним кредитного договору у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами), що свідчить про виключність цієї правової проблеми, зокрема, необхідність визначення: (а) чи можливе встановлення комісії згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана.

Приймаючи справу до розгляду Велика Палата зазначила, що існують розходження у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку вищезгаданої справи № 496/3134/19.

Керуючись ст.ст. 252 ч.1 п.10, 381 ч.2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2020 року - до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 496/3134/19.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 20 червня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк