ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 632/1378/21 Номер провадження 22-ц/814/1465/22Головуючий у 1-й інстанції Росоха А.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю представника АТ «Харківгаз» - Ляшко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції із Зміївським районним судом Харківської області, у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Росохи А.В., повний текст судового рішення виготовлено - 15 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального газового лічильника, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (далі - АТ «Харківгаз»), в якому просив визнати за ним право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок відповідача та зобов`язати останнього здійснити встановлення в його квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуального газового лічильника взамін знятого на повірку та прийняти на облік.

Позов мотивовано тим, що він є власником вказаної квартири та відповідно побутовими споживачем природного газу. Для отримання цієї послуги на нього оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 та встановлено індивідуальний лічильник газу «GMS-ARSENAL», заводський номер 93508, типорозміром G-4.

У жовтні 2019 року працівниками АТ «Харківгаз» були проведені роботи по повірці приладу обліку газу (газового лічильника), за результатами було складено акт про демонтаж побутового лічильника газу, замість знятого лічильника газу встановлено анатомічний лічильник газу у неробочому стані.

Пізніше АТ «Харківгаз» повідомило листом позивача про те, що даний газовий лічильник визнаний непридатним для подальшої експлуатації та ремонту, порекомендувало самостійно придбати лічильник газу за власні кошти.

На неодноразові звернення до відповідача з проханням встановити безкоштовно газовий лічильник з обмінного фонду, як це передбачено діючим законодавством, ОСОБА_1 отримував відмову.

У грудні 2019 року позивачу був повернутий його газовий лічильник та запропоновано встановити газовий лічильник мембранного типу, але оскільки проектною документацією у позивача був встановлений лічильник роторного типу, то позивач наполягав на встановлення саме такого типу, на що отримав відповідь відповідача про заборону на встановлення лічильників газу роторного типу.

Вважає таку позицію АТ «Харківгаз» неправомірною, оскільки йому, як побутовому споживачеві, відмовлено в забезпеченні та встановленні індивідуального газового лічильника за рахунок АТ «Харківгаз», або навіть за свій особистий рахунок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2021 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16 листопада 2021 року, позов ОСОБА_1 до АТ «Харківгаз» про визнання права на забезпечення та встановлення індивідуального газового лічильника, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , право на забезпечення індивідуальним газовим лічильником роторного типу за рахунок АТ «Харківгаз».

Зобов`язано АТ «Харківгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» здійснити встановлення в квартирі побутового споживача природного газу ОСОБА_1 індивідуального газового лічильника роторного типу за адресою: АДРЕСА_1 ,.

Стягнуто з АТ «Харківгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення мотивовано тим, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність обов`язку відповідача щодо встановлення індивідуального лічильника роторного типу взамін знятого на повірку та прийняття його на облік, що, у свою чергу, забезпечить захист прав ОСОБА_1 , як споживача, у частині не нав`язування несприятливих умов одержання послуг, які ставлять споживача (позивача) у нерівне становище порівняно з іншими споживачами.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, АТ «Харківгаз», через свого представника - адвоката Засядько М.В., подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, зокрема те, що АТ «Харківгаз» був готовий забезпечити безкоштовну заміну газового лічильника у квартирі ОСОБА_1 , але не роторного типу, який було знято на повірку, а мембранного типу.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що місцевий суд неправильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційним обліком природного газу», Закону України «Про захист прав споживачів», Кодексу газорозподільних систем, а також правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №214/2435/17.

Позиція інших учасників справи

15 лютого 2022 року від ОСОБА_1 на електронну адресу апеляційного суду надіслано відзив на апеляційну скаргу АТ «Харківгаз», у якому останній просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що воно є законними, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника апелянта АТ «Харківгаз» - Ляшко О.Ю., позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 (а.с.12-15), проживає в ній та відповідно є споживачем з отримання природного газу за вказаною адресою згідно Типового договору розподілу природного газу, затвердженого рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року за №2498, що підтверджується зареєстрованим на позивача особовим рахунком № НОМЕР_1 .

24 жовтня 2008 року працівниками ВАТ «Харківгаз» у вищевказаній квартирі було встановлено побутовий лічильник газу РЛ G-4, 2008 року виготовлення, заводський номер 93508, що підтверджується Актом №б/н про прийняття до експлуатації робіт по встановленню вузлу обліку газу від 24 жовтня 2008 року (а.с.40).

З цього часу розрахунки за спожитий природний газ здійснюються відповідно до фактичних показників газового лічильника

22 жовтня 2019 року працівниками АТ «Харківгаз» були проведені роботи з повірки приладу обліку газу (газового лічильника), за результатами якої було складено відповідний акт про демонтаж побутового лічильника газу (а.с.16).

ОСОБА_1 був повідомлений листом за підписом майстра з метрології Зміївського ТП ПАТ «Харківгаз» ОСОБА_2 , що газовий лічильник позивача визнаний непридатним для подальшої експлуатації та ремонту, запропоновано придбати лічильник газу відповідно до проектної документації та звернутися для його встановлення до відділу метрології Зміївського ТП (а.с.17, 18).

У подальшому, ОСОБА_1 неодноразово звертався до виконавчого комітету Первомайської міськради Харківської області, Зміївського відділення ПАТ «Харківгаз» щодо безоплатного встановлення за вказаною адресою, на підставі положень Кодексу газорозподільних систем, лічильника газу взамін знятого на повірку (а.с.19-21, 24), але жодного разу відповіді так і не отримав.

Крім того, позивач звернувся до виробника газового лічильника за письмовими роз`ясненнями, на що отримана відповідь Державного підприємства «Завод «Арсенал» від 28 січня 2020 року №63 про відсутність правових документів щодо заборони використання лічильників газу роторних «GMS-ARSENAL» в Україні, що свідчить про грубе порушення АТ «Харківгаз» чинного законодавства України, а внутрішня настанова останнього зі своїм обмежувальним переліком лічильників свідчить про перевищення службових повноважень (а.с.23).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність обов`язку відповідача щодо встановлення індивідуального лічильника роторного типу взамін знятого на повірку та прийняття його на облік, що, у свою чергу, забезпечить захист прав останнього, як споживача, у частині не нав`язування несприятливих умов одержання послуг, які ставлять споживача (позивача) у нерівне становище порівняно з іншими споживачами.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон №3533-VI).

Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем), оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону №3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року; тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.

Встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору газу з газорозподільної системи.

Умови договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі газорозподільних систем.

Апеляційним судом встановлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ, що не заперечується та не спростовано відповідачем.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вимогами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови НКРЕКП від 28 грудня 2011 року №150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком №1 до вказаної постанови НКРЕКП в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком №1 до постанови від 27 вересня 2016 року №1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд першої інстанції зробив правильний висновок, що АТ «Харківгаз» зобов`язаний був надавати послуги, які фактично оплачені ОСОБА_1 , та відповідно до частини 1 статті 6 Закону №3533-VI забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу в його квартирі, у якій газ використовується тільки для приготування їжі, в термін, встановлений законом.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 глави 8 розділу Х Кодексу газорозподільних систем у разі якщо на період зняття лічильника газу на періодичну повірку неможливо встановити інший, розрахунки зі споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менше шести місяців. При цьому , якщо лічильник газу, що перебуває у власності побутового споживача, визнаний відповідним органом у сфері метрології та метрологічної діяльності непридатним до подальшої експлуатації, рішення про доцільність його ремонту приймає Оператор ГРМ, враховуючи технічні та економічні чинники. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про доцільність ремонту Оператор ГРМ зобов`язаний встановити відремонтований лічильник газу побутового споживача протягом двох місяців з дати його зняття. У разі прийняття Оператором ГРМ рішення про недоцільність проведення ремонту лічильника газу Оператор ГРМ зобов`язаний протягом п`ятнадцяти робочих днів після результатів проведення періодичної повірки (але не пізніше двомісячного строку після зняття лічильника газу на періодичну повірку) безкоштовно встановити власний розрахунковий лічильник газу (аналогічного типорозміру) для подальших комерційних розрахунків і в цей самий строк повернути побутовому споживачу його лічильник газу та письмово повідомити споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу. У такому разі побутовий споживач не може відмовитись від встановлення лічильника газу Оператора ГРМ.

Натомість АТ «Харківгаз», порушуючи вимоги Кодексу газорозподільних систем, після спливу двомісячного строку після зняття лічильника газу на періодичну повірку повернуло ОСОБА_1 його лічильник та письмово повідомило споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу.

Більше того, АТ «Харківгаз» у грудні 2019 року при поверненні газового лічильника після повірки і в листі від 28 липні 2021 рок пропонувалося ОСОБА_1 встановити газовий лічильник мембранного, а не роторного типу, як було до вчинення повірки (а.с.32, 44), що є прямим порушенням Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16 лютого 2017 року № 201, та свідчить про нав`язування Оператором ГРМ побутовому споживачеві природного газу лічильника газу певної марки та певного типу.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 надсилався лист від 29 липня 2021 року про необхідність надання доступу до житлового приміщення для проведення робіт з встановлення лічильника газу (а.с.40) апеляційним судом відхиляється, оскільки його мета повністю нівелюється майже дворічною бездіяльністю АТ «Харківгаз» щодо вирішення питання заміни лічильника газу в квартирі позивача.

У свою чергу, матеріалами справи підтверджуються намагання ОСОБА_1 урегулювати спірне питання у найкоротші строки та відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.19-25), однак відповідач повністю проігнорував вказану ініціативу.

Також, колегія суддів наголошує, що, вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, місцевий суд вірно керувався положеннями частини 1 статті 3 Закону №3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, і лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт, а покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Даний висновком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №214/2435/17.

Крім того, твердження скаржника стосовно неправильного застосування місцевим судом до спірних правовідносин положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційним обліком природного газу», Закону України «Про захист прав споживачів», Кодексу газорозподільних систем, а також правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №214/2435/17, апеляційний суд визнає безпідставним, оскільки воно суперечать фактичним обставинам справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль