Справа № 161/1638/22
Провадження № 2/161/1744/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Гичці М.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 , Діденка О.В. ,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2022 позивач ОСОБА_1 звернулась в суд первинно з позовом до відповідача ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, в якому просила визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матірю - ОСОБА_1 .

Позовну вимогу мотивувала тим, що за період перебування у шлюбі , який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2021, у сторін народились діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З часу припинення між сторонами шлюбних відносин, відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки, виникають постійні конфлікти щодо місця проживання дітей. Стверджує, що відповідач залякує її тим, що забере дітей у матері та не дасть з ними бачитись. На переконання позивача, поведінка ОСОБА_5 свідчить про його агресивність та бажання нашкодити їй, оскільки одноразово в присутності дітей відповідач ображав позивача, висловлювався нецензурною лайкою. Так переконана, що у разі, якщо у неї виникне бажання поїхати з дітьми за кордон на відпочинок, то відповідач буде чинити безпідставні штучні перешкоди цьому. Тому вважає, що поведінка відповідача свідчить про його незгоду з фактом проживання дітей з матір`ю.

Додатково позивач вказала, що вона з дітьми проживає у належному їй будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де для дітей створено усі належні умови для проживання, навчання, відпочинку та розваг. Позивач працевлаштована, отримує систематичний дохід. Забезпеченням дітей займається самостійно. Відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків самоусунувся. У дітей більша емоційна прив`язаність, ніж до батька. Наголосила на тому, що відповідач не має власного житла, останній не сплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу, у зв`язку із чим в нього існує заборгованість та стягується пеня за порушення строків сплати аліментів. На утримання дітей, які є спільними з позивачем, відповідач також жодних коштів не сплачує. Позивачу також відомо, що на усе майно відповідача накладено арешт.

Ухвалою від 10.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

08.04.2022 до суду надійшов відзив представника відповідача, адвоката Грибан Ж.В., відповідно до змісту якого остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із безпідставністю. Заперечення обгрунтовані тим, що спору між сторонами не має, оскільки з рішенням виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області №13 від 27.01.2022 було затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 . Дане рішення відповідач не оспорював та погодився з ним. Наголошено на тому, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач порушив рішення (висновок) органу опіки та піклування та не доведено, які, чим саме та ким порушено її права, не підтверджено того, що дійсно відповідачем чиняться перешкоди для реалізації позивачем особистих немайнових чи майнових прав.

11.04.2022 до суду надійшла відповідь представника позивача, адвоката Татарин В.М., на відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що у відзиві відповідач фактично визнав позовні вимоги, хоча й заперечує у його задоволенні з надуманих підстав. Окрім того, відповідно до положень ч.3 ст.19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Представник просила задовольнити позов у повному обсязі, оскільки це виходить з інтересів дітей та забезпечить максимальну чіткість у визначеність прав та обов`язків батьків щодо дітей.

Позивач ОСОБА_1 та її представники, адвокати Татарин В.М. та Діденко О.В. заявлені позовні вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник, адвокат Грибан Ж.В., в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені судом про час, дату та місце розгляду справи.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Луцької міської ради, ОСОБА_4 не заперечувала щодо прийняття рішення з врахуванням висновку Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей, затверджений рішенням виконавчим комітетом Підгайцівської сільської ради Луцького району №13 від 27.01.2022.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/16496/21 (провадження №2/161/4129/21) від 20.12.2021 шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано (а.с.12).

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копія свідоцтв про народження дітей (а.с.10-11).

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 з позовом, діти після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідачем не заперечується.

Як стверджує позивач ОСОБА_1 , дане житлове приміщення (будинок) належить їй на праві приватної власності (дата реєстрації права власності - 01.04.2021), що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №258984088 від 29.05.2021 (а.с.25).

Однак, судом також встановлено, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа №161/22426/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, предметом якого є зокрема поділ вищевказаного будинку, в якому наразі проживає позивач з дітьми.

Окрім того, в провадженні Луцького міськрайонного суду перебуває цивільна справа №161/7209/22 за позовом адвоката Грибан Ж.В., яка діє в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа УПО у Волинській області про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом (будинком), яке є спільним майном подружжя.

Одночасно з цим, відповідач ОСОБА_5 переконує, що спір про визначення місця проживання відсутній, оскільки він ніколи не заперечував щодо проживання дітей з матір`ю.

Проте, як встановлено вище відповідач вчиняє дії, спрямовані на поділ житлового приміщення, в якому позивач проживає з дітьми, бажає, аби йому усунули перешкоди у користуванні таким житловим приміщенням, а також у своєму відзиві на позовну заяву заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі (визначення місця проживання дітей з матір`ю), що у своїй сукупності не спростовує твердження позивача про наявність спору між сторонами з приводу місця проживання дітей разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із існуванням вищевказаних об`єктивних обставин, позивач звернулась до Органу опіки та піклування Підгайцівської сільської ради щодо визначення місця проживання дітей, у якій просила надати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.29-30).

Згідно копії витягу з рішення виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області №13 від 27.01.2022, таким рішенням затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Так, відповідно до вищевказаного висновку, Органом опіки та піклування з`ясовано, що батько дітей, ОСОБА_5 , з сім`єю не проживає, за можливості підтримує стосунки з дітьми, кошти на утримання дітей не надає, активної участі у їхньому житті не приймає. Діти перебувають на повному матеріальному утриманні матері. За місце проживання дітей, для них створено усі належні умови для задоволення їхніх потреб, повноцінного та гармонійного розвитку, що встановлено під час обстеження умов проживання Службою 17.01.2022 . ОСОБА_6 є ученицею НВК №9 м.Луцька, а ОСОБА_7 є вихованцем ЗДО №27 Луцької міської ради, що також вбачається з копії довідок №02-52/151 від 08.09.2021 та №34 від 20.08.2021 (а.с.13-14). Сина приводить і забирає з садочка мама, так само як і оплачує харчування, цікавиться благополуччям дитини (а.с.31).

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 є працевлаштованою, отримує систематичний дохід, що підтверджується копією довідки №7 від 06.09.2021 (а.с.15).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стороною відповідача в обґрунтування своїх вимог в порушення ст. 81 ЦПК України не доведено наявність будь-яких істотних обставин, що зумовлювали б недоцільність проживання дітей разом із матір`ю, жодних доказів, які б негативно характеризували позивача, як матір суду не надано.

Покликання представника відповідача на те, що наявність висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю є достатнім, та таким що робить безпідставним звернення позивача до суду з відповідним позовом, не заслуговує на увагу, оскільки ч.3 ст.19 СК України передбачено, що звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Окрім того, досліджені в судовому засіданні аудіозаписи, що містяться на оптичному диску, приєднаному представником позивача до матеріалів позовної заяви (а.с.35), суд до уваги не приймає, оскільки вони не містять будь-яких даних, які мали б важливе для вирішення питання про визначення місця проживання дитини значення, а лише свідчать про існування між сторонами триваючих конфліктних відносин.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що проживання дітей разом із матір`ю на даний час забезпечить найвищі інтереси дітей, стабільні та гармонійні умови їх життя, а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Окрім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. в порядку, визначеному ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.06.2022.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк