справа № 274/5491/21
провадження № 2/0274/391/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.06.2022 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах яких діє адвокат Лабик Р.Р., звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.11.2020 близько 16 год. 55 хв. в с.Лютіж Вишгородського району Київської області, поблизу АЗС "МОТО" відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Nissan Altima» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , зіткнувся з автомобілем марки "Mersedes-Bens S500" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «Nissan Altima» - ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, а саме: політравму, ЗЧМТ, струс головного мозку, травматичний вивих голівки правої стегнової кістки, перелом дна вертлюгової западини праворуч без зміщення уламків, перелом нижньої гілки правої лонної кістки без зміщення, осколковий перелом с/третини в/третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, що потребувало тривалого лікування та додаткових витрат на це.

Відомості про даний факт 22.11.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001229, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Nissan Altima» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР7800432 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "Mersedes-Bens S500" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР8705555 у ПАТ HACK «ОРАНТА».

Досудове слідство на момент подачі позову триває.

За період лікування позивачка витратила кошти в загальному розмірі 65456,79 грн. Таким чином, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повинна відшкодувати позивачу 65456,79 грн. страхового відшкодування витрат на лікування.

Крім іншого, на момент ДТП позивачка працювала у ТзОВ "Прайм-Сервіс" на посаді бухгалтера. Внаслідок тимчасової втрати працездатності за період з 22.11.2020 по 21.05.2021 вона втратила заробіток у розмірі 39169,98 грн. Позивачці було нараховано допомогу по тимчасовій втраті працездатності в розмірі 22440,60, яку виплачено частково в розмірі 7437,45 грн., таким чином, розмір страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності становить 31732,53 грн.

Крім матеріальної шкоди, позивачці була завдана і моральна шкода, яку остання оцінює в розмірі 4859,46 грн. - у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 05.11.2021 представник позивачки також просив стягнути з відповідача шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 90000,00 грн., оскільки 18.05.2021 Житомирською спеціалізованою міжрайонною МСЕК позивачу було встановлено другу групу інвалідності з 18.05.2021 до 01.06.2022 ( а.с. 118-121).

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду від 28.08.2021 відкрито загальне провадження у справі ( а.с.67).

04.10.2021 представником відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» Сапінським О.П. надано суду відзив на позов у якому щодо задоволення позовних вимог заперечив, оскільки на сьогоднішній день проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження, не встановлено у діях водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протиправної поведінки, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою та вини у вчиненій ДТП. За таких обставин ПАТ HACK «ОРАНТА» повідомила позивачку про те, що до надання рішення, що набрало законної сили у справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди у Страховика (тобто ПАТ HACK «ОРАНТА») відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування, а тому після отримання вищезгаданого документу ПАТ HACK «ОРАНТА» буде повторно розглянуто питання щодо проведення виплати страхового відшкодування. З огляду на вище викладене станом на сьогоднішній день у ПАТ «HACK «Оранта» відсутні будь-які правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування позивачці ( а.с. 75-78).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 10.12.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду 9 а.с. 129).

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримають в повному обсязі ( а.с.11).

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, у заяві від 10.02.2022 проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в його задоволені з підстав зазначених у відзиві на позов. Причину неявки в судове засідання 17.06.2022 суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22.11.2020 року близько 16 год. 55 хв. в с.Лютіж Вишгородського району Київської області, поблизу АЗС "МОТО" відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Nissan Altima» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , зіткнувся з автомобілем марки "Mersedes-Bens S500" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою №793685 про дорожньо-транспортну пригоду від 22.11.2020, виданою Управлінням патрульної поліції у Львівській області Національної поліції України (а.с.16-17).

За вказаним фактом 22.11.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0001229, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с. 14).

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4246 від 12.12.2020 ОСОБА_1 встановлено діагноз «поєднана краніо-торако-скелетна травма (22.11.2020): ЗЧМТ, струс головного мозку; ЗТГК, забій серця з минущою АV-блокадою І ст., забій правої легені; закритий фрагментарний перелом середньої третини діафізу лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків; закритий внутрішньосуглобовий міжвиростковий перелом правої стегнової кістки з незначним зміщеннням уламків; гемартроз правого колінного суглобу; закритий перелом даху правої вертлюгової западини з незначним зміщенням уламків; стан після усунення вивиху правого стегна (22.11.2020). Постгеморагічна анемія важкого ступеня. Травматичний шок ІІ ст. (а.с. 19 -22).

За даними інформаційної бази даних Моторно транспортного страхового бюро України цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Nissan Altima» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу №АР 7800432, так само як і цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією автомобіля марки "Mersedes-Bens S500" д.н.з. НОМЕР_2 , згідно полісу №АР8705555 (а.с. 48 -49).

24.11.2020 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернувся страхувальник ОСОБА_4 ОСОБА_4 із заявою про страхове відшкодування, згідно полісу №АР8705555 (а.с. 80,83).

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода пов`язана з лікуванням потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

У Законі «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1,37.1.4 статті 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або підчас захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону, а їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний (трирічний) строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а щодо шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого трьома роками.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Отже попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика чи МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону N 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Саме такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року (справа N 465/4621/16-к, провадження N 13-24кс19), підстав від відступлення якого не вбачає і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15).

Матеріалами справи встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 10 листопада 2017 року, а до суду представник позивачки звернувся 12.06.2018 року, тобто в межах установленого законом строку.

За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Встановлено, що транспортний засіб марки «Nissan Altima» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортний засіб марки "Mersedes-Bens S500" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . було застраховано в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Зазначені обставини не оспорюються.

Таким чином, ДТП, яка сталася 22.11.2020 за участю забезпечених транспортних засобів і внаслідок якої потерпіла ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження, є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана з лікуванням потерпілих.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла, яка отримала ушкодження здоров`я внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП.

Доводи сторони відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Обов`язок відшкодувати шкоду,завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу встановленої відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, визначений статтею 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Статтею 23 цього Закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (пункт 24.1 статті 24 Закону).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи потерпіла ОСОБА_1 внаслідок отримання травм, згідно довідки в/ч НОМЕР_3 №555/166 від 09.02.2021 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні в/ч НОМЕР_3 з 24.11.2020 по 12.12.2020 та отримувала відповідно лікування (а.с. 18, 20-23).

Згідно довідки №351 від 25.02.2021, виданої КНП "Бердичівська міська лікарня", ОСОБА_1 з 14.12.2020 перебуває на амбулаторному лікуванні у лікаря травматолога міської поліклініки (а.с. 24-26).

Згідно довідок про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, виданих ВМКПРЦ ЗСУ (в/ч НОМЕР_3) 08.02.2021 та КНП "Бердичівська міська лікарня" та копії долучених листків непрацездатності, з приводу поєднаної травми (22.11.2020), повний курс стаціонарного лікування ОСОБА_1 становив з 22.11.2020 по 12.12.2020, амбулаторного з 24.01.2021 - продовжує хворіти (а.с. 33-42).

Відповідно до наданих квитанцій позивачкою було витрачено на лікування коштів на загальну суму в розмірі 65456,79, які знайшли своє обґрунтування та підлягають задоволенню в цій частині (а.с.27-32).

Пункт 26.1 ст. 26 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, відповідно до Цивільного кодексу України.

Пункт 26.2 ст. 26 Закону визначає, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим -наслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення ІI групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Позивачка ОСОБА_1 внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, внаслідок чого їй була присвоєна ІІ група інвалідності, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 585076 (а.с.122-125).

Мінімальна заробітна плата станом на 22.11.2020 року становила 5000,00 грн., з розрахунку: 5000,00 грн. х 18 = 90000,00 грн.

Таким чином з відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 90000,00 грн.

Щодо розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності позивачкою слід зазначити, наступне.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

На момент ДТП позивач працювала у ТзОВ "Прайм-Сервіс" на посаді бухгалтера.

Згідно довідки про доходи за 2020 рік, отримала за шість місяців 2020 року заробітну плату у загальному розмірі 39170,00 грн.

Отже середньомісячна заробітна плата позивача у 2020 році становила 6528,33 грн., яка визначається шляхом ділення сумарного заробітку за останні 6 місяців, які передували ДТП.

Позивачка була тимчасово непрацездатною з 22.11.2020 по 21.05.2021, що становить шість календарних місяців. У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності вона втратила заробіток у розмірі 39169,98 грн., який визначається шляхом множення середньомісячного заробітку на кількість місяців тимчасової непрацездатності (6528,33х6=39169,98 грн). Позивачці було нараховано допомогу по тимчасовій втраті працездатності в розмірі 22440,60, яку виплачено частково в розмірі 7437,45 грн., таким чином, розмір страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності становить 31732,53 грн.(а.с.43-45).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, суд враховує, що позивачка в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, проходила тривале лікування та реабілітацію, і як наслідок отримала ІІ групу інвалідності, зазнала душевних хвилювань, що порушило її нормальний життєвий ритм.

Відповідно до ст.26-1 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Так, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю складає 187189,32 грн., а тому з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь позивачки підлягає стягненню 9359,46 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій.

Представник позивачки просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 16 000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат позивачкою було подано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 159/ від 18.01.2021 року, укладений між Адвокатським об`єднанням " АВТОПОМІЧ УКРАЇНА" в особі керуючого партнера Лозинського Д.С.; замовлення на надання професійної правничої допомоги від 18.01.2021 укладеного між Адвокатським об"єднанням " АВТОПОМІЧ УКРАЇНА" в особі керуючого партнера Мелеха Д.О., та ОСОБА_1 ; Виписку з ЄДРЮОФОПГФ, з якої вбачається, що ОСОБА_6 є керівником Адвокатського об`єднання "АВТОПОМІЧ УКРАЇНА"; копію наказу по особовому складу від 12.11.2020 року № 23 " Про прийняття ОСОБА_7 відповідно до якого ОСОБА_7 прийнято на роботу за сумісництвом на посаду адвоката з 17.11.2020 ; копію Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Лабик Р. Р. Серія КС 7311/10 від 01 березня 2019 року , довіреність видану 18.01.2021 року та засвідчена приватним нотаріусом Ковальчук О.Д. якою ОСОБА_1 уповноважила Лабика Р.Р., Мелеха Д.О., Мелеха П.О., Ясінського С.Е., Петрик О.В., Коневалика А.В., представляти її інтереси по факту події, що мала місце 22.11.2020 року в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, органах державної, виконавчої та судової влади; ордер про надання правничої допомоги на ім"я адвоката Лабика Р.Р. ( а.с. 56-63).

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати наст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 цієї статті).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 цієї статті).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 вказаної статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до відзиву на позовну заяву представник ПАТ " НАСК " ОРАНТА" зазначає, що в додатках до позову відстуні підтверджені витрати на правову допомогу, які понесли позивачі, а тому такі вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають ( а.с. 78).

Сторони погодили, що вартість послуг Адвокатського об"єднання та порядок їх сплати передбачено в додатку ( додатках) до договору - п. 4.1 Договору про надання професійної правничої допомоги від 18.01.2021 ( а.с. 57).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

Однак суду не надано для дослідження додатку до Договору про надання професійної правничої допомоги від 18.01.2021 та не надано детальний опис виконаних робіт, Акт приймання - передачі виконаних робіт, тощо, з яких би вбачалося, що Адвокатським об"єднанням " АВТОПОМІЧ УКРАЇНА" надано позивачці правову допомогу на суму 16000,00 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність понесених витрат на правову допомогу та відмовляє в стягненні з відповідача на користь позивачки 16000,00 грн. - судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

За таких обставин, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору з відповідача потрібно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1871,89 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12-13,76-81,89,211,223,247,258,263-265,354 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" ( , 002081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д) на користь ОСОБА_1 65456,79 грн. - страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 31732,53 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності; 90000,00 грн. -страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності; 9359,46 грн. -страхового відшкодування моральної шкоди за шкоду, заподіяну здоров`я потерпілої.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія "Оранта " ( , 002081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д ) на користь держави судовий збір в розмірі 1871,89 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2022 року.

Суддя Т.М.Вдовиченко