Справа № 461/3854/21 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3355/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

судового засідання

20 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

заслухавши доповідь судді-доповідача Мікуш Ю.Р. у справі №461/3854/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 серпня 2021 року у справі ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файнес Сервіс», про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» та просить визнати недійсним пункт 1.5 Договору кредиту та страхування №Z06.00118.005704604 від 26.09.2019 року та пункти 4.2., 5 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.00118.005704604 від 26.09.2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснених позивачем за Договором кредиту та страхування №Z06.00118.005704604 від 26.09.2019 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені вже кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по Договору кредиту та страхування №Z06.00118.005704604 від 26.09.2019 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Z06.00118.005704604, за умовами якого Банк зобов`язався надати їй суму грошових коштів у розмірі 74 999,00 гривень. В порушення вимог Закону, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець не надав їй інформацію визначену ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка має надаватись після укладенням кредитного договору. Дана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення відповідачем у п.1.5 Кредитного договору та у Додатку №1 плати за такі дії є незаконною та несправедливою умовою договору.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 03 серпня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує що відповідно до умов договору Банк надає позичальнику кредит на наступних умовах: тип кредиту: цільовий. Сума кредиту: 74 999.00 грн. процентна ставка та тип % річних: 21,99 - змінювана, строк кредиту: 24 місяця.

Згідно Кредитного договору ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими кредитного договору.

Паспортом споживчого кредиту Додатком № 1 до Договору кредиту та страхування № Z06.00118.005704604,що також підписаний Банком та Позичальником передбачено додатковий платіж, а саме плата за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,15 % щомісячно від початкової суми кредиту.

Як вбачається з виписки від 21.04.2021 року за період з 26.09.2019 року по 06.04.2021 року апелянтом було сплачено 88 992,87 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором, з яких 28 926,21 грн. банком було зараховано в рахунок погашення плати за обслуговування по кредитному договору. Однак, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти Позивача з приводу інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю.

Отже несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Враховуючи, що позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно,вказаний пункт кредитного договору є несправедливим.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким в позові відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що провадження у справі слід зупинити.

Пунктом 10 частини 1 статті 252 ЦПК України встановлено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Судом встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року прийнято до розгляду справу № 496/3134/19 у подібних правовідносинах, а саме: у правовідносинах, що пов`язані з виконанням кредитного договору та дійсністю цього договору, який також був укладеним між АТ «Ідея Банк» та фізичною особою.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила, що справа містить виключну правову проблему, оскільки законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін в 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування». До цього часу судова практика з питання можливості встановлення кредитором комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону в кредитних правовідносинах. Однак з прийняттям в 2017 році Закону України «Про споживче кредитування» судова практика змінилась. Суди протилежно трактують можливість встановлення в кредитному договорі комісії за обслуговування кредитного договору. Потенційно справи про визнання недійсним кредитного договору у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами) можуть перебувати на розгляді не тільки у суді касаційної, але й судах апеляційної та першої інстанції, а також виникнути у майбутньому. Оскільки у переважній більшості випадків справи цієї категорії є малозначними в силу закону, то рішення Великої Палати Верховного Суду за наслідкам вирішення цієї правової проблеми має стати орієнтиром при вирішенні подібних справи судами першої та апеляційної інстанції. Колегія суддів Другої судової палати зазначила, що передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням таких аспектів розгляду справ про визнання недійсним кредитного договору у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами), що свідчить про виключність цієї правової проблеми, зокрема, необхідність визначення: (а) чи можливе встановлення комісії згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана.

Приймаючи справу до розгляду Велика Палата зазначила, що існують розходження у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку вищезгаданої справи № 496/3134/19.

Керуючись ст.ст. 252 ч.1 п.10, 381 ч.2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 серпня 2021 року - до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 496/3134/19.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 20 червня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк