Дата документу 02.02.2022 Справа № 331/34/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/34/2019Головуючий у 1-й інстанції Антоненко М.В.
Пр. № 22-ц/807/9/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-8), в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 26 січня 2017 року, текст якого викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НВО № 984551, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Демидьонок Тетяною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 36 та у Спадковому реєстрі за № 60157291.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона є рідною донькою ОСОБА_4 , який є спадкодавцем. Крім неї у спадкодавця є інша донька ОСОБА_5 - відповідачка у цій справі. Позивач постійно проживала зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 . Вона безпосередньо піклувалася про непрацездатного спадкодавця, який через похилий вік тяжко хворів, був немічним та потребував сторонньої допомоги. Відповідачка ОСОБА_5 не проживала зі спадкодавцем з серпня 1980 року (часу укладення шлюбу), не проявляла про нього турботу та не надавала йому ніякої допомоги. Зважаючи на це, спадкодавець 15 червня 2011 року склав заповіт, текст якого викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВРК № 231082, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лейко Світланою Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 411 та у Спадковому реєстрі за № 51290746, відповідно до якого всю належну йому па праві власності частку квартири заповів позивачці. 16 травня 2016 року вона через сімейні обставини змушена була виїхати за кордон та просити свою сестру (відповідачку по справі) допомагати спадкодавцю у нього вдома. 31 грудня 2016 року ОСОБА_5 під приводом святкування Нового року запросила спадкодавця до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 . Після цього, відповідачка повністю ізолювала спадкодавця у вказаному житлі та позбавила будь-яких контактів із зовнішнім світом. Вона неодноразово спілкувалась із сестрою за допомогою засобів дистанційного зв`язку і просила надати їй можливість поговорити зі спадкодавцем, проте відповідачка відмовлялася це робити. ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець помер, про що вона дізналась випадково, оскільки ОСОБА_5 їй про це навіть не повідомила. Восени 2017 року вона прибула до України та мала намір деякий час проживати у квартирі, співвласниками якої є вона та спадкодавець. Проте відповідачка, не маючи жодних майнових прав на квартиру, передала її в оренду сторонній особі, яка незаконно проживала там з березня 2017 року, що порушило права позивача та свідчить про явний намір відповідача заволодіти квартирою ще до смерті спадкодавця. 07 грудня 2017 року вона подала приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Дар`ї Дмитрівні заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті спадкодавця. Раніше, 30 жовтня 2017 року, аналогічну заяву до нотаріуса Тізенберг Д.Д. подала ОСОБА_3 та на її підставі було заведено спадкову справу з номером у Спадковому реєстрі 61468024 і номером у нотаріуса Тізенберг Д.Д. 54/2017. Нотаріус ОСОБА_6 також повідомила позивача про те, що 26 січня 2017 року спадкодавець склав новий заповіт на користь відповідача. Зокрема, зі змісту заповіту, складеного від імені спадкодавця 26 січня 2017 року, текст якого викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НЕЮ № 984551, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Демидьонок Тетяною Анатоліївною, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 36 та у Спадковому реєстрі за № 60157291, вбачається, що всю належну спадкодавцю на праві власності частку квартири він заповів відповідачці. Водночас є всі підстави визнати оскаржуваний заповіт недійсним з огляду на нижчевикладене. У серпні 2002 року спадкодавець переніс геморагічний інсульт (масивний крововилив у мозок), наслідки якого згодом і стали причиною його смерті. Одразу після інсульту спадкодавець майже місяць перебував у комі. Потім спадкодавець не міг підвестися з ліжка, говорити і вона допомагала йому заново вчитися ходити та розмовляти. Проте, через пошкодження мозку внаслідок інсульту у нього до кінця життя залишився правосторонній парез (неповний параліч правої частини тіла). Відповідачка ОСОБА_5 під час перебуванні спадкодавця в лікарні та після неї допомогу в догляді за ним не надавала. 18.12.2002 року Орджонікідзевська медико-соціальна експертна комісія безстроково встановила спадкодавцю першу групу інвалідності, визнавши його непрацездатним та таким, який потребує постійного стороннього догляду, що постійно здійснювала позивач. З кіпця 2015 року стан здоров`я спадкодавця став стрімко погіршуватись: спочатку з`явились сильні головні болі та слабкість. Згодом у спадкодавця почалися часті запаморочення, нерідко він не впізнавав людей, забував де він перебуває та що робить, впадав у стан прострації. Ще гіршим фізичний та психічний стан спадкодавця став після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружини: вдень він міг годинами незворушно сидіти та дивитись в одну точку, мляво реагував па навколишній світ та людей, які до нього звертались, пасивно виконував лише те, що йому говорили; а ввечері та вночі, навпаки, міг бути збудженим, активно розмовляти з уявним співрозмовником, кидатись речами в порожній куток кімнати. Звертає увагу на те, що в самому оскаржуваному заповіті зазначено про хворобливий стан заповідача, у зв`язку з чим оскаржуваний заповіт було складено за адресою місця проживання ОСОБА_3 (тобто у час, коли спадкодавець перебував під повним контролем відповідача). Крім того, нотаріус Демидьонок Т.А. є подругою подруги ОСОБА_3 , а присутні при посвідченні заповіту свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є друзями відповідачки, яких спадкодавець мало знав і, тим більше, через важкий стан здоров`я не міг їх запросити, як це вказано в оскаржуваному заповіті. Отже, складання оскаржуваного заповіту було здійснено спадкодавцем у стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та в умовах психічного тиску на нього з боку ОСОБА_3 , тобто волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 1233 ЦЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Виходячи з положень частин 1-3 ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою па набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частіша 1 статті 215 ЦК України). Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із частиною 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Верховний Суд України в абзаці 1 пункту 16 Постанови Пленуму від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому етапі, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина 2 статті 1257 ЦК України). В абзаці 2 пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснюється, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Враховуючи все вищевикладене, варто дійти висновку про наявність достатніх підстав для визнання оскаржуваного заповіту недійсним, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом задля захисту своїх прав та законних інтересів.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Антоненка М.В. (т.с. 1 а.с. 37). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 40) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2020 року (т.с. 1 а.с. 164-170) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 173-177) просила рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 185).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою сторони позивача у цій справі відкрито (т.с. 1 а.с. 186).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку тривалою хворобою останньої (т.с. 1 а.с. 188-189).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 190), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду.

Відповідач ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судовому засіданні 10 лютого 2021 року (т.с. 1 а.с. 202-203) апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті за присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. за відсутністю всіх інших учасників цієї справи: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В., у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі відмовлено (ухвала т.с. 1 а.с. 204), у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В., який зазначав, що бажає скористатись своїми правом у цій справі заявити клопотання про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі, для оформлення якого в установленому законом порядку (відповідному письмовому) йому потрібний час.

У судовому засіданні 24 лютого 2021 року апеляційним судом було продовжено розгляд цієї справи по суті (т.с. 3 а.с. 228-229) за присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кравець О.О., заслухано додаткові пояснення представників сторін, ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 232-233) задоволено частково клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі, призначено у цій справі додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», провадження у цій справі на час проведення експертизи зупинено.

У березні 2021 року на адресу апеляційного суду від вищезазначеної експертної установи надійшов лист (т.с. 1 а.с. 234-236), в якому роз`яснено про неможливість продовження здійснення судовими експертами виконання судово-психіатричних експертиз через відсутність у структурі Центру підрозділів, на які покладено здійснення діяльності, пов`язаної із наданням медичної допомоги чи послуги (амбулаторні та стаціонарні СПЕ) та невідповідність приміщень вимогам спільного наказу Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я від 04.11.1996 № 751/338 «Про затвердження Інструкції про порядок організації охорони приміщень і територій відділень судово-психіатричної експертизи та режиму тримання осіб, які перебувають під вартою і направлені на судово-психіатричну експертизу», надано узагальнені дані про суб`єктів судово-експертної діяльності, зокрема судово-психіатричних експертиз, отримані від структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних та Київської міської державних адміністрацій, які мають належну матеріально-технічну базу.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 237) апеляційне провадження у цій справі поновлено, дану призначено дану справу до апеляційного розгляду.

У судовому засіданні 19 травня 2021 року апеляційним судом було продовжено розгляд цієї справи по суті (т.с. 2 а.с. 12) за присутності представників сторін, ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 15-16) клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі задоволено частково, призначено у цій справі додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, провадження у цій справі на час проведення експертизи зупинено.

У червні 2021 року на адресу апеляційного суду від Київського міського центру судово-психіатричної експертизи повернуті матеріали цивільної справи разом із клопотанням експертної установи про надання додаткових матеріалів (т.с. 2 а.с. 23), а саме:- справи МСЕК (Орджонікідзевська МСЕК м. Запоріжжя, огляд 18.12.2002 р.); - довідки з психоневрологічного диспансеру (якщо ОСОБА_4 звертався то амбулаторну карту).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 29) апеляційне провадження у цій справі поновлено, клопотання експертної установи задоволено, витребувано у КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради та КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР для долучення до матеріалів цієї справи справу МСЕК відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 (Орджонікідзевська МСЕК м. Запоріжжя, огляд 18.12.2002 р.) та довідку з психоневрологічного диспансеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 (якщо звертався надати амбулаторну карту).

У судовому засіданні 22 вересня 2021 року апеляційним судом було продовжено розгляд цієї справи по суті (т.с. 2 а.с. 58) за присутності представників сторін, у зв`язку лише із частковим наданням витребуваних апеляційним судом матеріалів установами в порядку задоволення клопотання експертної установи надано додатковий строк відповідній установі для надання останніх, у розгляді цієї справи оголошено перерву, з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень) та додаткової відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (т.с. 2 а.с. 74).

У судовому засіданні 03 листопада 2021 року апеляційним судом було продовжено розгляд цієї справи по суті (т.с. 2 а.с. 75) за присутності представників сторін, ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 79-81) клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі задоволено частково, призначено у цій справі додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, на вирішення якої поставлено такі питання:

- Чи можливо виявити ступінь вираженості психічних розладів та винести чітке (конкретне) експертне рішення на питання «Чи усвідомлював ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , значення своїх дій та чи міг керувати ними в момент складання заповіту 26 січня 2017 року?» на підставі наявних у цій справі медичних карток ОСОБА_4 з КУ «6-та міська клінічна лікарня», КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 1», наданих КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ЗОР належним чином завірених копій матеріалів медико-санітарної справи щодо гр. ОСОБА_4 , 1937 р.н., матеріалів цієї справи і діагнозу ОСОБА_4 , 1937 р.н., встановленого висновком посмертної судово-психіатричної експертизи експертів КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР № 320 від 16.07.2019 року ( ОСОБА_4 , 1937 р.н. виявляв ознаки органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, інсульт), дизартрія, моторно сенсорна афазія) або експертами Вашої установи додатково?

Провадження у цій справі на час проведення експертизи зупинено.

У січні 2022 року від Київського міського центру судово-психіатричної експертизи надійшов висновок СПЕ № 697 від 01 грудня 2021 року (т.с. 2 а.с. 111-115), згідно з яким на підставі наданих на експертизу матеріалів (п. 18) комісія дійшла висновку, що на момент складання заповіту від 26.01.2017 року ОСОБА_4 страждав психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з мнестичним зниженням, за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (п.п. 1 п. 23 висновку, т.с. 2 а.с. 115).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 116) апеляційне провадження у цій справі поновлено, призначено дану справу до апеляційного розгляду.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 121-125), у тому числі позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Малишева О.В. (т.с. 1 а.с. 200), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи, окрім представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кравець О.О. (т.с. 1 а.с. 226), не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Малишев О.В. подав апеляційному суду клопотання (т.с. 2 а.с. 126), в якому просив розглядати дану справу апеляційним судом без його участі та участі позивача.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. ст. 371 - 372 ЦПК України ухвалив: клопотання представника позивача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кравець О.О. (т.с. 1 а.с. 226).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кравець О.О., дослідивши зміст висновку вищезазначеної додаткової експертизи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовими рішеннями є: …рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі, керувався ст.ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

В силу вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК Украйні цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і па підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних селом л передбачених цим Кодексом випадках.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: паспортом серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження НОМЕР_2 ОСОБА_1 ; заповітом зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 411 та у Спадковому реєстрі за № 51290746 від 15.06.2011 р., відповідно до якого ОСОБА_4 всю належну йому на праві власності частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповів дочці - ОСОБА_1 ; довідкою № 045313 Орджонікідзевської МСЕК, згідно з якою ОСОБА_4 безстроково встановлено спадкодавцю першу групу інвалідності; свідоцтвом про смерть (Серії НОМЕР_3 ) ОСОБА_4 ; заявою від 07.12.2017 р. ОСОБА_1 про прийняття спадщини; заявою від 30.10.2017 р. ОСОБА_3 про прийняття спадщини; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49660959 від 30.10.2017; заповітом ОСОБА_4 зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 36 та у Спадковому реєстрі за № 60157291 від 26.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_4 всю належну йому на праві власності частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3 ; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46556271 від 26.01.2017 р. актовим записом про смерть ОСОБА_4 ; виписним епікризом з історії хвороби ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими, електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених дим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 114-117) за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. у цій справі призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На вирішення експертів КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР судом першої інстанції поставлено такі питання:

«Чи страждав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на психічний розлад (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, нервове потрясіння, недоумство, інший хворобливий стан психіки) в момент складання заповіту 26 січня 2017 року.

Чи усвідомлював ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 значення своїх дій та чи міг керувати ними в момент складення заповіту 26 січня 2017 року.»

Відповідно до висновку комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи № 320 від 16.07.2019 р. (т.с. 1 а.с. 119-127): « ОСОБА_4 , 1937р.н., на період складання заповіту, 26.01.2017 виявляв ознаки органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, інсульт), дизартрія, моторно-сенсорна афазія, але у зв`язку з відсутністю спостереження лікарями та відсутністю опису психічного стану у медичній документації па період, що цікавить суд, виявити ступінь вираженості психічних розладів та винести експертне рішення не можливо».

Експертиза складена та підписана судовими експертами Паталах Ф.В., ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Відповідно до п. 15 експертизи, про відповідальність за відмову або видачу явно неправдивого висновку за ст.ст. 384, 385 КК України експерти попереджені.

В судовому засіданні (т.с. 1 а.с. 160-162) судом першої інстанції за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В., із дотримання вимог ст. 72 ЦПК України, була допитана також психолог-судовий експерт ОСОБА_9 .

Згідно із поясненнями цього експерта, виявити ступінь вираженості психічних розладів ОСОБА_4 та винести експертне рішення було неможливо у зв`язку з відсутністю спостереження лікарями та відсутністю опису психічного стану ОСОБА_4 у медичній документації у період з 15.10.2015 р. (остання виписка з лікарні) по 26.01.2017 р. (дата складання заповіту).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що пояснення психолога-судового експерта ОСОБА_9 повністю узгоджуються з висновком комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи № 320 від 16.07.2019 р., згідно з яким: « ОСОБА_4 18.02.2012 оглянутий невропатологом вдома: «Скарги па болі у правій нозі, слабкість у правих кінцівках. Об`єктивно: елементи дизартрії. М`язовий гіпертонус. Діагноз: ДЕП Ш змішаного генезу, наслідки внутрішньо мозкового крововиливу. Правосторонній спастичний геміпарез. ЦА П. Призначене амбулаторне лікування». Під час наступних оглядів терапевтом вдома виказував скарги на загальну слабкість, запаморочення, хиткість під час ходи. Лікарями оглядався нерегулярно. Стан залишався стабільним, періодично приймав терапію вдома. З 02.10.2015 по 15.10.2015 перебував на лікуванні у терапевтичному відділенні КУ «6-а міська лікарня». Під час госпіталізації скаржився па «дифузний головний біль, слабкість у правих кінцівках, біль та обмеження рухів колінних суглобів, більше справа... Загальний стан розцінено як середньої важкості. Свідомість ясна, положення активне. Правосторонній парез. АТ 160/100... Діагноз: ГХ П, кризовий перебіг, наслідки геморагічного інсульту». У відділенні па тлі проведеного лікування стан з позитивною динамікою: знизилися цифри АТ, зменшився головний біль та біль у нижніх кінцівках, став більш активним. Виписаний з відділення у задовільному стані з діагнозом: «ГХ ПІ, ІХС, дифузний кардіосклероз, СН 2А, 2 ФК, остеоартроз колінних суглобів, загострення, ПФС П». Після виписки з відділення за медичною допомогою не звертався.

Ураховуючи вищезазначене комісія робить висновок, що ОСОБА_4 , 1937р.н., на період складання заповіту, 26.01.2017 виявляв ознаки органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, інсульт), дизартрія, моторно-сенсорна афазія, але у зв`язку з відсутністю спостереження лікарями та відсутністю опису психічного стану у медичній документації на період, що цікавить суд, виявити ступінь вираженості психічних розладів та винести експертне рішення не можливо».

Ст. 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так. і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази як окремо, так і у їх взаємному зв`язку, враховуючи результати проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку вона та її представник вважають єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Проте, апеляційним судом встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Оскільки, хоча й суд першої інстанції при вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи (відсутність конкретного висновку експертизи про можливість (неможливість) спадкодавця станом на час складання оспорюваного заповіту усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними) відмовив помилково ухвалою від 15 січня 2020 року (т.с. 1 а.с. 142-145) у цій справі у задоволенні клопотання представника про призначення саме додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи.

Проте, це не призвело до неправильності вирішення цієї справи судом першої інстанції по суті, а тому не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги сторони позивача.

Оскільки, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , а саме: призначив та отримав висновок вказаної експертизи вже в апеляційному суді.

Так, за висновком СПЕ № 697 від 01 грудня 2021 року експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (т.с. 2 а.с. 111-115) «…На підставі наданих на експертизу матеріалів (п.18) комісія дійшла висновку, що на момент складання заповіту від 26.01.2017 року ОСОБА_4 страждав психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з мнестичним зниженням, за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (п.п. 1 п. 23 висновку - т.с. 2 а.с. 115).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вищезазначений висновок додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі (т.с. 2 а.с. 111-115) є доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача.

Цим висновком експертизи лише додатково підтверджується правильність висновку суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні вищезазначеного позову позивача у цій справі про визнання вищезазначеного заповіту спадкодавця недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України (правові наслідки вчинення правочини дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні у цій справі не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 10.02.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Подліянова Г.С.