ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1313/22 Справа № 183/7518/19 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області, Підгородненської міської ради, ОСОБА_1 , державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про визнання права власності, визнання незаконним та скасування рішення, скасування рішення про реєстрацію та запису про право власності, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2019 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області, Підгородненської міської ради, ОСОБА_1 , державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про визнання права власності, визнання незаконним та скасування рішення, скасування рішення про реєстрацію та запису про право власності, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно їй стало відомо, що рішенням за індексним номером 50541846 від 28.12.2016 року державним реєстратором Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець О.П. зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:015:0003 за ОСОБА_1 . Підставою для державної реєстрації права власності стало рішення Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 41-43/VІІ від 02 грудня 2019 року. ОСОБА_2 вважає, що вказані дії відповідачів є незаконними та суперечать нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №087684, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01-04-126-02346, вона, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,000 га, розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка була передана їй на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №1706 від 15 листопада 2004 року. Земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :02:156:0002. Позивач вказує, що на початку листопада 2019 року до неї звернулися невідомі їй особи з вимогою віддати їм урожай, зібраний зі спірної земельної ділянки, оскільки вони (з їх слів) є майбутніми власниками цієї земельної ділянки. Коли позивач почала з`ясовувати, ситуацію, що виникла, то дізналася, що в Державному земельному кадастрі відносно її земельної ділянки не містяться відомості про кадастровий :02:156:0002. Рішенням №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру державний реєстратор Відділу у Новомосковському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) у зв`язку з перетином земельної ділянки з ділянкою, кадастровий номер :03:015:0003, площа співпадає на 99,976%. Позивач, перевіривши в мережі інтернет повідомлену їй інформацію відносно земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0003 з`ясувала тип її власності: приватна власність; цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа 2 га. ОСОБА_2 вказує на те, що вона відкрито володіє та користується даною земельною ділянкою з 2004 року, за весь цей час сплачує земельний податок, що підтверджується довідкою. Наразі її права в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй земельною ділянкою обмежуються, зокрема не визнаються державою. Зазначила, що до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалися на підставі видачі Державних актів на право власності на землю. Наголошує на тому, що вона на законних підставах набула права власності на спірну земельну ділянку на підставі Державного акту, який ніким не скасований і не змінений, а тому державна реєстрація земельної ділянки на іншу особу відбулася з порушенням вимог закону та без врахування того, що спірна земельна ділянка належить їй. Посилаючись на постанову ВСУ від 20 березня 2020 року у справі 155/1555/15, ОСОБА_2 стверджує, що право власності на спірну земельну ділянку вона набула на підставі державного акту на право приватної власності на землю в порядку, який був передбачений на той час. При цьому, зміни, що відбулися в законодавстві щодо порядку реєстрації права власності на землю не дають підстав вважати, що земельна ділянка була набута нею у власність з порушенням вимог закону, та її права на земельну ділянку, що підтверджуються державним актом припинилися. ОСОБА_2 посилалася на те, що оскільки земельна ділянка є її власністю, та не перебувала у державній чи комунальній власності, Спаська сільська рада не мала права від імені територіальної громади розпоряджатися нею на власний розсуд. Вийшовши за межі своєї компетенції, Спаська сільська рада втрутилась у приватну власність позивача без достатніх на те підстав та всупереч вимогам закону. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 просила суд:

- визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 2,00 га, кадастровий номер :02:156:0002, яка розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області;

- визнати незаконним та скасувати рішення Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 41-43/VІІ від 02.12.2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 »;

- скасувати рішення державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50541846 від 28.12.2019 16:39:34, - про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,000 га за кадастровим номером :03:015:0003, яка розташована на території Спаської сільської ради та скасувати запис про право власності: 34937050 державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,000 га, за кадастровим номером :03:015:0003, яка розташована на території Спаської сільської ради;

- скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, площею 2,000 га, за кадастровим :03:015:0003, яка розташована на території Спаської сільської ради;

- зобов`язати відповідача в особі Державного кадастрового реєстраційного відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести відповідні дані до Державного земельного кадастру, щодо права власності ОСОБА_2 відносно земельної ділянки площею 2,000 га, за кадастровим номером :02:156:0002, яка розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області, Підгородненської міської ради, ОСОБА_1 , державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про визнання права власності, визнання незаконним та скасування рішення, скасування рішення про реєстрацію та запису про право власності, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 02.12.2019 р. № 41-43/VII «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Скасовано рішення державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50541846 від 28.12.2019 р. 16:39:34 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2, 000 га., кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Скасовано запис про право власності: 34937050 державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2, 000 га., кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з одночасним визнанням права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2, 000 га., кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року по справі №183/7518/19 ОСОБА_1 просить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року по справі №183/7518/19 в частині визнання протиправним та скасування рішення Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 02.12.2019 р. № 41-43/VII «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»; Скасування рішення державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50541846 від 28.12.2019 р. 16:39:34 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2, 000 га., кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області; Скасування запису про право власності: 34937050 державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2, 000 га., кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з одночасним визнанням права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2, 000 га., кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року по справі №183/7518/19 від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,000, га кадастровий №:02:156:0002 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП №087684, виданого18 листопада 2004 року Новомосковською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №1706 від 15 листопада 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01-04-126-02346.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 за період з 2004 року по 2019 рік постійно сплачувала податок на землю (пай), площею 2,000 га, кадастровий номер :02:156:0002, заборгованість з оплати податку на землю відсутня, що підтверджується довідкою Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №414 від листопада 2019 року.

Позивач звернулася до державного реєстратора Відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) відносно належній їй на праві власності, проте рішенням №РВ-019 від 06 листопада 2019 року ОСОБА_2 було відмовлено у внесенні відомостей про земельну ділянку у зв`язку з наявністю перетину її земельної ділянки з ділянкою №:03:015:0003, площа співпадає на 99,976%.

Відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер №:02:156:0002 за позивачем ОСОБА_2 відсутні.

В той же час, з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 11 березня 2020 року вбачається, що земельна ділянка площею 2,000 га, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:015:0003 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 та зареєстрована 23 грудня 2019 року Магдалинівською районною державною адміністрацією (номер запису про право в державному реєстрі прав: 34937050.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №208243108 від 05 травня 2020 року вбачається, що 23 грудня 2019 року за відповідачем ОСОБА_1 зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :03:015:0003 (номер запису про право власності: 34937050 від 23.12.2019 року; державний реєстратор Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Гробець О.П.; підстава для державної реєстрації: рішення Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 02.12.2019 року №41-43/VІІ; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50541846 від 28.12.2019 року).

У відповідності до рішення Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 02.12.2019 року №41-43/VІІ затверджено відповідачу ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код 01.01), площею 2,000 га, що розташована на території Спаської сільської ради за адресою: Спаська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, виготовленої: ТОВ «Дніпроземсервіс»; передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код 01.01), площею 2,000 га, що розташована на території Спаської сільської ради за адресою: Спаська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :03:015:0003; зобов`язано останню зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що з 18 листопада 2004 року позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01-04-126-02346. Земельній ділянки було присвоєно кадастровий номер :02:156:0002. Починаючи з 28 грудня 2019 року на спірну земельну ділянку була здійснена державна реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_1 , з присвоєнням кадастрового номеру :03:015:0003.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу прийняття рішення Спаською сільською радою «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, власником якої є позивач ОСОБА_2 .

Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно статей 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 125 цього Кодексу визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Приписами ст.126 ЗК України (в редакції на час отримання позивачем державного акту) визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Постановою КМУ від 02.04.2002 року №449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02.04.200 року №449, обов`язковим реквізитом державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою став кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції, чинній на момент отримання позивачем державного акту), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Постановою КМУ від 02.04.2002 року № 449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02.04.200 року № 449 затверджено форму державного акта на право власності на земельну ділянку. Видавалися державні акти вказаного зразка державними органами земельних ресурсів при місцевих державних адміністраціях або органах місцевого самоврядування, підписувались головою місцевою державної адміністрації або органу самоврядування, а також начальником державного органу земельних ресурсів.

Постановами КМУ від 16.10.2008 року №926, від 12.11.2008 року №1019 були змінені форми державного акта на право власності на земельну ділянку.

З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про Державний земельний кадастр», державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державна реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_1 здійснена з порушенням вимог закону та без врахування того, що частина цієї землі є власністю позивача ОСОБА_2 , оскільки право власності позивач ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку набула на підставі Державного акта серії ДП №087684, виданого 18 листопада Новомосковською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №01-04-126-02346 в порядку, в передбаченому законом на той час. При цьому, зміни в законодавстві щодо порядку реєстрації права власності на землю не дають підстав вважати, що земельна ділянка набута позивачем у власність з порушенням вимог закону або її права на земельну ділянку припинилися. Спірній земельній ділянці у 2004 році присвоєно кадастровий номер, який не скасовано і не змінено.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, у відповідності до п.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формах рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За приписами п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема, відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У відповідності до ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з приписами ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Відповідно до глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Підпунктом в) пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 01 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 року №1066-УІ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз положень вказаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняте Спаською сільською радою рішення №41-43/VІІ від 02 грудня 2019 року порушує приписи ЦК України, оскільки суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача.

У частині 1 статті 190 Цивільного кодексу України зазначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, а положення Глави 23 Загальні положення про власність і Глави 29 Захист права власності передбачають поняття та правові механізми захисту права власності на майно у наведеному значенні.

Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном. До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі Іатрідіс проти Греції від 25.03.1999, заява №311107/96, п.54).

З аналізу вказаних положень вбачається, що майном є, в тому числі, і майнові права (наприклад, право власності та право користування майном - оренда), а відтак, від неправомірних посягань національним законодавством охороняється право власності не лише на саму річ, як об`єкт матеріального світу, а й на майнові права, які полягають, зокрема, у володінні та користуванні даною річчю.

Беручи до уваги, що право власності на спірну земельну ділянку в першу чергу виникло у позивача ОСОБА_2 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, зареєстрованим належним чином, з присвоєнням ділянці кадастрового номеру, суд першої інстанції обґрунтовано вважав недопустимим порушувати її право на землю, яке виникло на законних підставах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Спаської сільської ради від 02 грудня 2019 року № 41-43/VІІ «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» підлягають задоволенню, оскільки спірна земельна ділянка є власністю позивача ОСОБА_2 та не перебувала у державній чи комунальній власності, Спаська сільська рада не мала права розпоряджатися нею на власний розсуд. Вийшовши за межі своєї компетенції, сільська рада як орган місцевого самоврядування фактично втрутилась у приватну власність позивача без достатніх на те підстав та всупереч вимогам закону.

Відповідно до ч.13 ст.791 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про визнання протиправним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, допускається за умови визнання протиправним рішення про затвердження такої документації та припинення таких прав.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду висвітлив актуальну практику (станом на березень 2021 рік) щодо захисту права власності та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно: 1. Щодо залучення державного реєстратора як відповідача: Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

Якщо спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, - цей спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Під час дослідження судом обставин існування в особи права власності необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Щодо скасування рішення державного реєстратора,то відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV (у редакції, чинній з 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права.

Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний реєстратор, керуючись приписами діючого законодавства, дотримався вимог закону при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, тобто відповідачем ОСОБА_1 , однак це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п.3 ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Приписами ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Згідно із ст.129 Конституції України одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 02.12.2019 р. № 41-43/VII «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»; скасувати рішення державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50541846 від 28.12.2019 р. 16:39:34 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2, 000 га., кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та скасувати запис про право власності: 34937050 державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець Ольги Петрівни про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2, 000 га. , кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з одночасним визнанням права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2, 000 га., кадастровий номер :03:015:0003, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, а в задоволенні іншої частини вимог, відмовити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивачем не надано доказів набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:156:0002, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме наданий позивачем Державний акт (а.с.63 т.1) посвідчує право власності ОСОБА_2 на землю і відповідно до пункту 10 статті 28 прім 1 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Державний земельний кадастр є дійсним.

Закон України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 набрав чинності 01.01.2013, а чинний, на час видачі ОСОБА_2 державного акта серії ДП №087684 Земельний кодекс не містив посилання на реєстрацію права власності на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі. Таким чином, непроведення реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі не позбавляє позивача права власності.

З 01.01.2013 року державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зміна законодавства щодо порядку реєстрації права власності на землю (необхідність внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), що відбулося пізніше, не дає підстав вважати, що земельна ділянка була набута позивачем у власність з порушенням вимог закону чи її право на земельну ділянку, яке підтверджувалося державним актом, припинилось.

Доводи ОСОБА_1 щодо законності прийнятого Спаською сільською радою оскаржуваного рішення від 02 грудня 2019 року № 41-43/VІІ «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» не базуються на законі, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 щодо законності державної реєстрації її права власності на спірну земельну ділянку не ґрунтуються на нормах закону, а тому не спростовують висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова