Справа № 196/149/22
№ провадження 4-с/196/1/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Костюкова Д.Г.,

секретаря судового засідання: Харінської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за скаргою представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Рибакова Віталія Олексійовича про визнання бездіяльності виконуючого обов`язки начальника Царичанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Баранець Яни Олександрівни протиправною та скасування арештів з майна боржника в рамках виконавчого провадження №18792402, -

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Рибаков В.О. подав до суду скаргу про визнання бездіяльності виконуючого обов`язки начальника Царичанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Баранець Яни Олександрівни протиправною та скасування арештів з майна боржника в рамках виконавчого провадження №18792402, в якій просить визнати визнати протиправною бездіяльність в.о.начальника Царичанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Баранець Я.О. щодо відмови у знятті арешту з майна боржника в рамках виконавчого провадження №18792402 та зобов`язати Царичанський ВДВС скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою про відкриття виконавчого провадження ВП 18792402 від 21.04.2010.

В обґрунтування скарги посилається на те, що у 2009 році рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредиту були задоволені.

26.06.2009 було видано виконавчий лист, який в подальшому банком було пред`явлено до виконання до Царичанського ВДВС та відкрито виконавче провадження №18792402, в якому боржником був ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постановою державного виконавця від 21.04.2010 про відкриття виконавчого провадження було накладено арешт на все нерухоме майно боржника.

30.06.2011 виконавчий лист було повернуто стягувачеві за п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV (в редакції чинній на час винесення постанови) у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

На адвокатський запит в.о.начальника Царичанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Баранець Я.О. повідомила, що після закінчення виконавчого провадження №18792402, виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 повторно на виконання не надходив.

Також, на заяву адвоката Рибакова В.О. в.о. начальника Царичанського ВДВС Баранець Я.О. повідомила, що не може скасувати арешт, накладений у виконавчому провадженні №18792402, пояснивши, що такий арешт може бути знятий за рішенням суду відповідно до п.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", таким чином фактично відмовила у скасуванні вказаного арешту.

Вважає, що державний виконавець в даному випадку мав вирішити питання про закінчення виконавчого провадження та зняти всі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження ще в 2011 році під час повернення виконавчого документа стягувачеві або в 2012 році після спливу строку на повторне пред`явлення виконавчого документа, а тому така бездіяльність з боку органу державної виконавчої служби є неправомірною, у зв`язку з чим вказаний арешт майна підлягає скасуванню.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Рибаков В.О. в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву, в якій прохали скаргу розглядати у їх відсутність, вимоги скарги підтримують повністю та прохають їх задовольнити.

В.о.начальника Царичанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Баранець Я.О. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутність, а також надала заперечення на скаргу, в яких пояснила, що в даному випадку державний виконавець не виносив постанову про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а тому не є можливим дійти висновку, що державний виконавець, приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу допустив неправомірної бездіяльності в частині не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , що відповідає вимогам законодавства.

Представник стягувача АТ КБ "Приватбанк" до суду також не з`явився, про дату і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вивчивши доводи скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що у Царичанському відділі державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебувало на виконанні виконавчн провадження АСВП №18792402 з примусового виконання виконавчого листа №2-186, виданого 26.06.2009 Царичанським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" боргу в сумі 91070,21 грн.

Відповідно до витягу від 01.12.2021 з АСВП №18792402 постановою державного виконавця відділу ДВС Царичанського районного управління юстиції від 21.04.2010 відкрито виконавче провадження №18792402 та накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно.

30.06.2011 державним виконавцем Дубонос А.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутність у боржника майна).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 накладено обтяження: 9751330 від 21 квітня 2010 року. З цієї ж інформації вбачається, що підставою для державної реєстрації обтяження стала постанова про відкриття виконавчого провадження, 18792402, видана 21 квітня 2010 року відділом ДВС Царичанського районного управління юстиції.

Повторно на виконання вище зназначений виконавчий документ не надходив.

Також, виконавче провадження №18792402 відносно боржника ОСОБА_1 було знищено за закінченням терміну зберігання.

Вище вказане підтверджується відомостями, що надані з Царичанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за № 17.44-34/7310 від 02 червня 2022 року (а.с.48-57).

15.02.2022 року представником скаржника було надіслано заяву на ім`я в.о.начальника Царичанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з проханням зняти арешт, накладений по виконавчому провадженню №18792402 (а.с.37).

21.02.2022 року за №17.44-34/3542 представнику скаржника надійшла відповідь від в.о.начальника Царичанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому повідомлено, що ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна боржник, а в тому числі і у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, а тому у відділу відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 (а.с.38, 39).

Вирішуючи питання про правомірність дій державного виконавця, та надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, у редакції чинній на час набрання судовим рішенням законної сили у справі № 2-186/09, та ст. 18 чинного ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, тобто від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями, далі за текстом Закон № 606-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 30 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно зі ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно зі ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно зі ст. 48 цього Закону.

Для забезпечення реального виконання рішення, за правилами ст. 57 Закону № 606-XIV, застосовується арешт майна боржника. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Аналогічні підстави повернення виконавчого листа стягувачу визначено і в п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у діючій редакції.

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Як визначено ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (окрім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, окрім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями), виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Суд враховує, що державним виконавцем 30.06.2011 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ж до приписів ст. 49 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно з приписами ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № справа № 740/3240/18 (провадження № 61-13512св19) .

Таким чином, державний виконавець діяв правомірно не вирішуючи питання щодо скасування арешту, накладеного на майно боржника, при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Також, станом на момент розгляду скарги доказів сплати заборгованості за виконавчими провадженнями, скаржником не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У свою чергу, згідно з ч. 6 та ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) та ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що постанова про арешт майна боржника не була скасована, оскільки боржником не було сплачено борг та врахувавши, що повернення виконавчого документа стягувачу у даній справі і знищення виконавчого провадження за закінченням строків зберігання не є підставою для закінчення виконавчого провадження, а тому суд вважає, що дії державного виконавця та відділу є правомірними і такими, що відповідають Закону України «Про виконавче провадження», та підстав для визнання їх протиправними та зобов`язання цих посадових осіб зняти арешт, суд не вбачає.

При цьому, посилання скаржника на вимоги підпункт 4.10.2 пункту 4.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 (чинної станом на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), як на підставу задоволення своєї скарги, суд відхиляє, з огляду на те, що означеним пунктом Інструкції врегульовано питання, які стосуються наслідків завершення виконавчого провадження (у контексті пункту 4.9 Інструкції), у той час як питання повернення виконавчого документа, зокрема з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, врегульовано пунктом 4.11 наведеної Інструкції.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 14, 258 - 261, 353, 447, 449, 450 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Рибакова Віталія Олексійовича про визнання бездіяльності виконуючого обов`язки начальника Царичанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Баранець Яни Олександрівни протиправною та скасування арештів з майна боржника в рамках виконавчого провадження №18792402 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено 23.06.2022 року.

Суддя: Д.Г. Костюков