печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Тіняковоій Д.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

3-ті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, посилаючись на те , що є власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 . Однак в квартирі зареєстровані відповідачіі , які не проживають і ніколи не проживали , хоча зареєстровані з 1994р., чим чинять перешкоди в користуванні квартирою та порушують її права. Речей в квартирі їх немає, перешкоди в користуванні ніхто не чинитить, а постійно проживають в квартирі . В судовому засіданні позивачка, представник позивача позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідачка, представник відповідача проти позову заперечували, надали відзив , вказували на те що відсутня інша житлова площа, перебувають на квартирному обліку, позивачка заперечує проти постійного проживання квартирі.

3-ті особи надали пояснення по справі.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 10.04.2020р. відкрито провадження в порядку загального.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 10.08.2020р. в частины позовних вимог до ОСОБА_11 провадження закрито.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 8.02.2021р. призначено до судового розгляду.

Суд , заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого.

Встановлено , що в спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані сторони , квартира не приватизована.

Розпорядженням Печерської районної державної адміністрації міста Києва від 8.06.1994р. № 404 відповідачам було надано тимчасове житло - квартиру АДРЕСА_2 без зняття з квартобліку та без перереєстрації.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСРвстановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Суд виходить з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справита правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСРвизнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Верховний Суд 2(Постанова від 4 жовтня 2018 року справа № 490/12384/16-ц) виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтерси у спосіб , визначений законом або договором.

Стаття 13 ЦПК України передбачає ч.1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України", в контексті вказаної Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі "Прокопович проти Росії", заява N 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява N 19009/04, пункт 50).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція "житла" має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її позбавлення права на житло було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Позивач не аргументувала ні мету, яку вона переслідувала, подавши позов про визнання таким, що втратив право користування житлом, ні співрозмірність відповідній меті. А обґрунтування пропорційності позбавлення житла Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis "Dakus v. Ukraine", № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ, від 14 грудня 2017 року).

Посилання позивача на те, що вона самостійно несе всі затрати по утриманню спірної квартири є безпідставними, оскільки боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Судом встановлено , що відповідачі мешкають в квартирі АДРЕСА_2 тимчасово, на підставі Розпоряджень Печерської районної державної адміністрації , без пере прописки та зняття з квартирного обліку. Іншого житлового приміщення крім квартири АДРЕСА_1 не мають, про дану обставину відомо позивачці.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСРстроки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів.

Таким чином, оскільки відповідачі за домовленістю з позивачкою не проживають у спірній квартирі, у зв`язку із тим, що площа вказаної не дає можливості останнім проживати в ній разом із своїми сім`ями а також, що у відповідачів відсутнє інше житло, то вказані обставини є поважними причинами їх відсутності у спірній квартирі понад шість місяців.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд вважає що позовні вимоги про визнання таким, що втратив право користування квартирою не підлягають задоволенню , оскільки встановлено , що відповідачі не проживають в жилому приміщенні більше шести місяцівз поважних причин.

Відповідно до ст..141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 71,72 ЖК України, ст.ст.12,13,77,79, 81,263,264,354, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

позивач: ОСОБА_1 : адреса реєстрації та проживання : АДРЕСА_1

відповідач 1: ОСОБА_7 : адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2

відповідач 2: ОСОБА_8 : адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2

третя особа 1: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація: 01010, м. Київ, вул. Омельяновича - Павленка, 15

третя особа 2: ОСОБА_4 : АДРЕСА_1

третя особа 3: ОСОБА_5 : АДРЕСА_1

третя особа 4: ОСОБА_6 : АДРЕСА_1

Дата складання повного тексту 2.06.2022р.

Суддя Остапчук Т.В.