Провадження № 2/582/33/22
Справа № 582/997/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Яковенко Н.М.,

за участю секретаря Ярмоленко А.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглядаючи у залі суду смт Недригайлів у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

До Недригайлівського районного суду із позовом звернулася представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в якому просила суд припинити з 1 липня 2021 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 2 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, визнати судовий наказ виданий Недригайлівським районним судом Сумської області 16.03.2018 у справі № 582/240/18 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 7000 гривень на користь позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , на утримання якого за вищевказаним наказом Недригайлівського районного суду позивач сплачував аліменти. З липня 2021 року дитина мешкає з батьком та перебуває на його повному забезпеченні, тому виникла необхіність припинити стягувати з позивача аліменти. Крім того, оскільки в липні 2021 року позивач сплатив відповідачу аліменти наперед на суму 7000 грн, а з липня 2021 року дитина проживає з ним, просив також стягнути з відповідача 7000 грн сплачених ним на утримання сина.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала в повному обсязі, надала відзив на позов в якому зазначила, що судовим наказом у справі №582/240/18, виданим Недригайлівським районним судом 16.03.2018, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно з 02.03.2018 року до досягнення ним повноліття. Дитина постійно проживала з відповідачем та знаходилася на її утриманні.

На цей час дитина продовжує перебувати на утриманні відповідача. Дійсно з липня 2021 року ОСОБА_5 тимчасово проживає у сім`ї батьків позивача за адресою с. Зелене, та відвідує школу в с. Іваниця, за його власним бажанням і погодженням з відповідачем, а не з батьком. Відповідач продовжує утримувати сина, в тому числі і вказана позивачем як переплата аліментів сума 7000 грн. була повністю витрачена на підготовку ОСОБА_5 до школи.

В судовому засіданні позивач та відповідач свої позиції підтримали в повному обсязі.

Представник третьої особи, начальник Недригайлівського віддділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Лісова Ю.М., в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та неповнолітню дитину, сина сторін ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази прийшо до наступних висновків.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. Така позиція висловлена в постанові КЦС Верховного Суду від 23 грудня 2019 року по справі № 648/2062/18, провадження № 61-18574св19.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , яке видане виконкомом Хоружівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (а.с.13).

Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.14) 24.03.2009 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Із інформації по справі та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.50-51, 79-80) вбачається, що Недригайлівським районним судом Сумської області від 16.04.2018 видано наказ №582/240/18 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 коштів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 04 травня 2018 року відкрите виконавче провадження № 56324258, яке знаходиться у Недригайлівському відділі державної виконавчої служби у Роменському районі сумської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми ).

З пояснень позивача, які визнаються відповідачем, встановлено, що син сторін ОСОБА_4 через конфлікт з матір`ю 31.08.2021 року зібрав свої речі та переїхав проживати до батьків позивача в с. Зелене та навчався в школі с. Іваниця.

В подальшому з пояснень позивача, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , та неповнолітнього ОСОБА_4 судом встановлено, що з листопада 2021 року ОСОБА_4 проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні.

Так допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що проживає в АДРЕСА_1 . Знає сторін у справі як колишнє подружжя, та знає їх спільного сина ОСОБА_5 . Сім`я проживала в с. Хоружівка, а після розлучення відповідач разом з неповнолітньою дитиною переїхала в інше місце. Але з листопада 2021 року вона бачила, що син сторін ОСОБА_7 став проживати з батьком, де живе до цього часу.

Допитаний в судовому засіданні за згодою батьків неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що до 31.08.2021 проживав з матір`ю в смт. Липова Долина. Оскільки у нього з матір`ю стався серйозний конфлікт, він 31.08.2021 вирішив перейти проживати до батьків батька в с. Зелене, щоб було зручно ходити до школи в с. Іваниця, де він хотів навчатися. З того часу він перебуває на утриманні батька. Пізніше, коли школа перейшла на дистанційне навчання через карантин, він у листопаді 2021 року переїхав проживати до батька в с. Хоружівка, де мешкає зараз та бажає проживати з батьком. Через конфлікт з матір`ю вони деякий час не бачилися і не спілкувалися. Зараз відносини трохи налагоджуються, він з матір`ю спілкується та вона під час однієї з останніх зустрічей придбала йому деякі речі кросівки, одяг. Отримані влітку від батька кошти як аліменти мати витратила на придбання речей для школи, але точну суму він сказати не може, може близько 5000 грн.

Із довідки, виданої Хоружівським старостинським округом від 09.06.2021 за №121, вбачається, що ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає разом з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ( а.с.103).

Із огляду на досліджені докази, суд встановив, що ОСОБА_7 з 01.09.2021 та по цей час проживає та перебуває на утриманні у батька ОСОБА_1 , у зв`язку з чим є підстави припинити стягнення аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 з 01.09.2021, а не з 01.07.2022, як про це зазначено у позові.

Із урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про припинення стягнення з позивача аліментів з 01.09.2021 та визнання наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 7000 грн слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Із пояснень позивача та відповідача, неповнолітнього сина сторін вбачається, що позивачем в липні 2021 року добровільно, за погодженням з відповідачем, було вплачено 7000 грн в якості аліментів наперед, з розрахунку 1255 грн. за місяць, які відповідач використала на придбання дитині необхідних речей в серпні 2021 року.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.50-51,79-80) вбачається, що сплачені кошти враховані як аліментні платежі, встановлені судовим наказом в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за червень, липень, серпень, вересень, жовтень та частину листопада 2021 року.

Оскільки ОСОБА_4 став проживати із батьком в с. Хоружівка із 01 вересня 2021 року, то відповідно у ОСОБА_2 відпала підстава отримувати аліменти від позивача.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті серед іншого надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Під час судового розгляду не встановлено недобросовісності відповідача ОСОБА_2 щодо отримання аліментів, отримані кошти відповідач використала за цільовим призначенням для забезпечення сина сторін.

Отже, сума отриманих відповідачем аліментів від позивача не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому в задоволенні позову в частині стягнення 7000 грн слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Недригайлівського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів задовольнити частково.

Припинити з 01 вересня 2021 стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 02.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Визнати судовий наказ, виданий 16.03.2018 Недригайлівським районним судом Сумської області у справі № 582/240/18 за заявою стягувача ОСОБА_2 , таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22 червня 2022 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Н. М. Яковенко