ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2022 року м. Кропивницький

справа № 390/1074/20

провадження № 22-ц/4809/218/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2021 року у складі судді Пасічника Д.І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок.

В обґрунтування позову зазначала, що 26 квітня 2017 року між нею та ОСОБА_2 були укладені два договори міни відповідно до яких сторони міняють належне їм на праві приватної власності майно, а саме: ОСОБА_1 земельні ділянки площею 7,5786 та 7,3120 га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, а ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,0100 га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Укладаючи договори міни, вона розраховувала на отримання коштів від ОСОБА_2 , які він обіцяв сплати їй у розмірі різниці вартості земельних ділянок, яка еквівалентна сумі грошової оцінки земельних ділянок, але ніяких грошових доплат вона не отримала.

Зазначені договори укладені з порушенням п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України та вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо не включення у договори умов, які є несправедливими, який згідно ч.2 ст.627 ЦК України має бути застосованим до спірних правовідносин.

Зокрема є несправедливими положення п.2.1 оскаржуваних договорів міни, в якому зазначено, що обмін земельних ділянок сторони здійснюють без доплат.

Враховуючи те, що вона набула у власність земельні ділянки, які оцінюються в 214 гривень, замість своїх земельних ділянок, експертна грошова оцінка яких на час укладення договорів складала, відповідно 162 182 грн та 156 477 грн, а нормативна грошова оцінка 262 023 грн та 261 858 грн за кожну, що не можна вважати добросовісною поведінкою відповідача.

Просила визнати недійними договори міни від 26.04.2017 земельними ділянками площею 7,5786 га та площею 0,0100 га та земельними ділянками площею 7,3120 га та площею 0,0100 га, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та визнати нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:000:3231, загальною площею 14,8906 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка сформована, як рахунок об`єднання земельних ділянок, які їй раніше належали до укладення оспорюваних договорів міни.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини підписання спірних договорів міни. Вважає, що судове рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим воно підлягає скасування.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, які були зазначені в позовній заяві, як підстави позову, а саме несправедливість умов укладених договорів міни.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Відповідно до Договору міни (обміну) від 26.04.2017, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали у власність один одного належне ним на праві власності нерухоме майно, а саме: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,5786 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0100 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Відповідно до Договору міни (обміну) від 27.08.2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали у власність один одного належне ним на праві власності нерухоме майно, а саме: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,3120 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0100 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Відповідач та його представник заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України, визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

Відповідно до вимог ст. 716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що, оскільки законом не заборонена міна земельних ділянок не співмірних за своєю вартістю, то відсутні підстави вважати, що укладення оспорюваних договорів було здійснено за умов несправедливості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, зважаючи, що, укладаючи договори, сторони на власний розсуд узгодили умови договору і позивач погодилася на отримання за наслідками обміну земельних ділянок, ділянок меншої площі, ніж ті, які їй належали.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд звертає увагу на те, що виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

Позивач просила визнати договори міни земельних ділянок недійсними, оскільки вони укладені з порушенням вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.6 ч.1 ст. 6 ЦК України, а саме є несправедливими, зокрема в частині п.2.1 оскаржуваних договорів, в якій зазначено, що обмін земельних ділянок сторони здійснюють без доплат.

Проте, положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосованими до спірних правовідносин, оскільки позивач, як сторона договору міни, не є споживачем в розумінні п.22 ч.1 ст. 1 згаданого вище Закону.

Крім того, згідно з положеннями п.3 ч.1 ст. 6 та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а тому обмін земельними ділянками без проведення доплати не суперечить нормам чинного законодавства. Аналогічна правова позиція сформована в постановах Верховного Суду у справі №390/1153/17 від 29.04.2020 та справі №387/258/18 від 05.02.2020.

Згідно позиції, висловленій в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №917/1338/18 від 02.11.2021, справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні правовідносини так, що кожен із учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, дбаючи водночас про права та інтереси інших учасників, зокрема, передбачаючи можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших учасників.

Таким чином, виходячи із домінанти цивільного права, має бути встановлено, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Тобто, сам по собі обмін нерівноцінних за площею земельних ділянок не може бути критерієм за яким можна стверджувати, що такий договір міни є несправедливим

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів, на підставі яких можна стверджувати, що укладені між сторонами договори міни земельних ділянок є несправедливими.

Також, як в позовній заяві так і в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача вказала, що перед укладенням договорів міни земельних ділянок ОСОБА_1 домовилася з відповідачем про здійснення останнім доплати в розмірі різниці вартості нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а тому вона не позбавлена можливості вимагати від ОСОБА_2 сплати зазначеної грошової суми.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції не урахував несправедливий характер укладених договорів міни земельних ділянок не ґрунтуються на законі та доказах.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2022 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко