Постанова

Іменем України

21 червня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7732/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 05 травня 2021 року

у цивільній справі №753/17757/19 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни,

третя особа - ОСОБА_4 ,

про визнання незаконним та скасування запису про право власності,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просили визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26467780 від 25.11.2015 15:59:00, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект», Товариство) права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

15 жовтня 2020 року позивачі подали заяву про зміну предмету позову, в якій просили залучити до участі у справі у якості співвідповідача Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі -АТ «Укрсиббанк», Банк) та ОСОБА_4 , в якості третьої особи. В даній заяві позивачі заявили до усіх трьох відповідачів вимогу про визнання незаконним та скасування запису про право власності №1221629 про проведену державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект».

Заява від 15.10.2020 про зміну предмету позову прийнята судом до розгляду.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, обґрунтовані наступними обставинами. Позивачі є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за двома кредитними договорами від 19.02.2008. Банк у порушення вимог статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та пункту 5.2.1. Договору іпотеки передав оригінал договору іпотеки ТОВ «Кей-Колект», яке в свою чергу здійснило оформлення права власності без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та без повідомлення про порушення основного зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». 25.11.2015 приватний нотаріус Кобелєва А.М. незаконно, за відсутності доказів надіслання позивачам письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором та окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснила реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект», чим позбавила позивачів права власності на нерухоме майно. Оскаржуване рішення прийняте нотаріусом з порушенням Конституції України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки станом на день здійснення реєстрації повноваження щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі договорів іпотеки належали лише державним реєстраторам Міністерства юстиції України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Як на підставу скасування рішення суду зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав обрання позивачами не ефективного способу захисту порушеного права.

Також, в обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що в судовому засіданні 28.09.2020, не аргументуючи, суд відмовив у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета та підстав позову, чим позбавив позивачів на належний захист своїх інтересів. 15.10.2020 позивачі вимушені були подати іншу заяву про зміну предмету позову, яка згідно висновку суду, теж є не ефективним способом захисту інтересів.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2021 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених в ній.

Позивачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідачі, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Третя особа - ОСОБА_4 , належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачів та третьої особи, які не з`явилися в судове засідання, та представників відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника ОСОБА_6 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 97 000 доларів США на строк до 19.02.2018.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором та ще одним кредитним договором від цієї ж дати за №0, 19.02.2008 між банком (іпотекодержателем), з однієї сторони, та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (іпотекодавцями), з іншої сторони, укладено нотаріально засвідчений договір іпотеки №77434, запис у реєстрі №408, за умовами якого іпотекодавці передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (спірна квартира).

13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк», як правонаступник АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу і договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, предметами яких є, зокрема, передача банком товариству усіх прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з позивачами.

На підставі вищевказаних договорів, у відповідності з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникли з кредитного договору та договору іпотеки, укладеними з позивачами.

У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у встановлені договором терміни, в 2014 році ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа №753/20272/14-ц).

12 лютого 2015 року у справі №753/20272/14-ц суд ухвалив заочне рішення про задоволення позову ТОВ «Кей-Колект» в повному обсязі, яким солідарно стягнув із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 01.12.2013, в загальному розмірі 1 623 280,41 грн, що еквівалентно 125 340,16 доларів США.

25 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобелєвою А.М., як державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26467780 від 25.11.2015 15:59:00, номер запису про право власності: 12216299).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 20.02.2018 №114649087, підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» є договір іпотеки №408 від 19.02.2008.

У пункті 5.2.1. розділу 5 вищевказаного Договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зокрема, Розділ 5 договору іпотеки має назву «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» і викладений у такій редакції:

«5.1. Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

5.2. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступним способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

5.2.1. Передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

5.3. Позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки».

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя між банком та/або ТОВ «Кей-Колект» і позивачами не укладався.

Наведені фактичні обставини, з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" та ст. 626, 638 ЦК України, вказують на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що положення договору іпотеки не передбачали перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а були лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, укладений між банком та позивачами договір іпотеки не міг бути підставою для набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, в тому числі за ТОВ "Кей-Колект".

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив в мотивувальній частині рішення про відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів дотримання іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України "Про іпотеку" та пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що на час вчинення оспорюваної реєстраційної дії у нотаріуса ОСОБА_7 були відсутні повноваження, оскільки чинним на той час Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб - додатку до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.04.2013 за №534/23066, було передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що виникає, зокрема, на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України (пункт 2 Порядку).

Отже, суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованими доводи позову про те, що державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» було здійснено безпідставно, з порушенням вимог чинного на той час законодавства, які регулюють правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно.

В той же час, суд першої інстанції, встановивши, що спірна квартира 18.02.2020 ТОВ "Кей-Колект" відчужена на користь ОСОБА_4 та врахувавши, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є способом набуття права власності на нерухоме майно, а внаслідок переходу права власності на спірну квартиру до третьої особи оспорюваний позивачами запис про право власності вичерпав свою дію і на цей час не має юридичного значення, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту порушеного права та інтересу.

Судом правильно зазначено в мотивувальній частині рішення, що скасування оспорюваного запису про право власності жодним чином не захистить і не відновить порушене право позивачів.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17, згідно якої право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Також, судом слушно зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, враховуючи відсутність між колишніми власниками та новим набувачем договірних (зобов`язальних) відносин, то ефективним способом захисту права у спірних правовідносинах є витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі не пред'являли до ОСОБА_4 вимоги про витребування спірної квартири. А в заяві від 15.10.2020 про зміну предмету позову позивачі лише просили визнати незаконним та скасувати запис про право власності №12216299 про проведену державну реєстрацію права власності спірної квартири за зареєстрованим власником ТОВ "Кей-Колект". Інших вимог позивачі у заяві не заявляли. Дана заява судом першої інстанції прийнята до розгляду та її доводи враховані при ухваленні рішення.

Доводи апеляційної скарги, що суд в судовому засіданні 28.09.2020 без наведення аргументів відмовив у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета та підстав позову (подана 24.07.2020), не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки судом прийнято до розгляду іншу заяву позивачів про зміну предмету позову, подану 15.10.2020. Відтак, такі доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду.

При цьому, колегія суддів зауважує, що повернення судом 28.09.2020 позивачам заяви про зміну предмета та підстав позову відповідає вимогам процесуального закону, оскільки згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач має право змінити предмет або підстави позову. А у заяві, яка повернута судом, позивачі просили змінити і предмет, і підстави позову.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець