Справа № 367/4850/21
Провадження №2/367/4719/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про виправлення описки

04 серпня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Сагайдачній І.А.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернулося ТОВ «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Свої вимоги мотивувало, тим, що 04 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» (постачальником) та ОСОБА_1 (покупцем) було укладено договір № 66/ПБ-17 поставки товару (товарний бетон, будівельні розчини). На виконання умов договору, ТОВ «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» було здійснено поставку товару, який прийнято відповідачем по справі, але, в порушення умов договору та ст. 692 ЦК України, оплата товару останнім не здійснена.

Станом на 30 червня 2020 року заборгованість Покупця перед Продавцем за отриманий товар становить 178 432,95 грн.

Вартість отриманого товару підтверджується на підставі підписаних покупцем задаткових накладних на товар.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний провести повний розрахунок за кожну партію поставленого товару в строк 14 робочих (банківських) днів з моменту отримання товару.

30 березня 2020 року відповідачу було направлено претензію.

Відповідач вимоги не виконав, борг в повному обсязі не сплатив, у відповіді на претензію, своїм листом від 07.04.2020 відповідач борг визнав.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» (): основний борг в сумі 166 145,82 грн.; 3% річних в сумі 2 464,95 грн., інфляційні в сумі 3005,07 грн., пеню в сумі 16 224,18 грн., - всього разом 187 840,02 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2816,60грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.07.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» та ОСОБА_1 був укладений договір поставки № 66/ПБ-17.

Відповідно до п.1.1. та 6.2.1. договору Покупець зобов`язаний придбати та оплатити товар відповідно до умов цього договору. Користуючись правом передбаченим п. 5.5. договору продавець поставляв товар без здійснення попередньої оплати, в такому випадку плата поставленого товару здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п.5.1. договору загальна ціна договору, дорівнює сумарній вартості фактично поставленого товару та вартості доставки товару на об`єкт покупця у разі поставки товару на об`єкт покупця, та визначається на підставі підписаних сторонами протягом строку дії цього договору видаткових накладних.

Відповідно до п.8.1. договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення відтисками їхніх печаток та діє до 31 грудня 2018 року але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Згідно п.9.10 договору сторони домовились, що строк позовної давності по зобов`язаннях за цим договором щодо сплати основної суми боргу, нарахування та сплати процентів, неустойки (штрафів, пені) становить три роки. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за цим договором припиняється через три роки від дня , коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно угоди від 15.10.2019 року про внесення змін до договору поставки № 66/ПБ-17 від 04.07.2017 року відповідно п.8.1. договору викладений в наступній редакції: «договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2020 року але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.». Всі інші умови Договору залишаються незмінними.

Відповідно ціни на відповідний товар передбачені в додатках до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року, зокрема: додаток № 1до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 04 липня 2017 року, додаток № 2 до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 20 листопада 2017 року, додаток № 3 до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 04 грудня 2017 року, додаток № 4до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 18 січня 2018 року, додаток № 5 до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 15 березня 2018 року, додаток № 6 до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 21 червня 2018 року, додаток № 7 до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 01 жовтня 2018 року, додаток № 8до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 25 жовтня 2018 року, додаток № 9 до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 01 березня 2019 року, додаток № 11до договору поставки № 66/ПБ від 04.07.2017 року від 15 жовтня 2019.

Згідно видаткових накладних ТОВ «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» доставив ОСОБА_1 товару на суму 178 432,95грн., а саме, за видатковими накладними за: № 12/11738 від 05.07.2019 на суму 2 1940,31грн.; № 12/12040 від 10.07.2019 на суму 3 237,18 грн.; № 12/12192 від 11.07.2019 на суму 8 389,74 грн.; №12/12254 від 12.07.2019 на суму 12 231,70 грн.; № 12/12937 від 23.07.2019 на суму 4476,25 грн.; № 12/13315 від 27.07.2019 на суму 2 155,14 грн.; № 12/14414 від 13.08.2019 на суму 21 251,41 грн.; № 12/14476 від 14.08.2019 на суму 2 464,30 грн.; № 12/14540 від 15.08.2019 на суму 2 464,30 грн.; № 12/14647 від 16.08.2019 на суму 2 464,30 грн.; № 12/15932 від 05.09.2019 на суму 2 625,31 грн.; № 12/18704 від 17.10.2019 на суму 6415,85грн.; № 12/18799 від 19.10.2019 на суму 10 619,68 грн.; № 12/19077 від 23.10.2019 на суму 6 577,54 грн.; № 12/19185 від 24.10.2019 на суму 6 577,54 грн.; № 12/19293 від 25.10.2019 на суму 7 385,96 грн.; № 12/19443 від 28.10.2019 на суму 7 385,96 грн.; №12/20694 від 13.11.2019 на суму 7 256,36 грн.; № 12/21139 від 19.11.2019 на суму 9633,05 грн.; № 12/21642 від 26.11.2019 на суму 27 325,26 грн.; № 12/22938 від 13.12.2019 на суму 5 555,81 грн.

З огляду на вищевикладене, між сторонами виникли договірні відносини та спір з приводу порушення зобов`язань визначених договором, а тому доведенню в судовому засіданні підлягають обставини укладення договору поставки, виконання сторонами зобов`язань, допущення порушення зобов`язання відповідачем та розмір заборгованості за договором поставки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України») ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статтей 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ст. 202 ЦК України закріплено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до cт. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов`язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає підтвердженим факт укладення між сторонами договору поставки товару - товарного бетону, будівельних розчинів, відповідно до якого позивачем поставлено відповідачу товар на суму 178 432,95грн., і відповідачем прийнято даний товар, але не оплачено в повному розмірі. Згідно претензії ТОВ «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» вих. № 52/П від 30.03.2020 року про погашення суми боргу за договором №66/ПБ-17 від 04.07.2017 до ОСОБА_1 заборгованість по виплаті становить 166 145,82грн., а також слід сплатити штрафні санкції відповідно до ст. 625 ЦПК України та пеню відповідно до п.6.2.2. Договору за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Відповідач визнав заборгованість по оплаті за поставлений товар в розмірі 166 145,87грн., що вбачається з листа-відповіді від 07.04.2020 року ОСОБА_1 на претензію, а тому суд вважає, що дана сума підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Щодо стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому дії останнього є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що їх прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), що тягне за собою застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що вони частково не відповідають умовам укладеного договору №66/ПБ-17 від 04.07.2017 року.

Згідно наданих позивачем розрахунків, розмір інфляційних втрат за період з 01.01.2020-29.06.2020 становить 3 005,07грн., розмір 3 % річних від простроченої суми за вказаний період становить 2 464,95грн.

Щодо підрахунку інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми, вони проведені відповідно до норм чинного законодавства, суд вважає, що вони підлягають задоволенню.

Щодо вимоги по стягненню пені в сумі 16 224,18грн. В договорі №66/ПБ-17 від 04.07.2017 укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» та ОСОБА_1 не міститься відповідальності покупця, а саме: його зобов`язання сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки у випадку порушення строків оплати. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені в сумі 16 224,18грн. є необгрунтовною та безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд, не бере до уваги заперечення відповідача, щодо не нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами, що викладені в листі відповіді від 07.04.2020 року на претензію. Оскільки, сторони договору автоматично не звільняються від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань на підставі Доповнення про карантин. (17 березня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким перелік форс-мажорних обставин в Україні був офіційно доповнений "карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України" (Доповнення про карантин).У кожному конкретному випадку сторона, яка потрапила під дію форс-мажорних обставин, повинна довести причинно-наслідковий зв`язок між Карантином і своєю неможливістю виконати договірне зобов`язання (тобто, сторона, яка потрапила під дію форс-мажорних обставин, повинна довести, що Карантин став причиною невиконання зобов`язання). Сторона, яка потрапила під дію форс-мажорних обставин, повинна повідомити контрагента про виникнення форс-мажорних обставин одразу після того, як такій стороні стало відомо про ці обставини, вимагаючи звільнення від відповідальності і надаючи, по можливості, докази існування таких обставин і впливу таких обставин на можливість цієї сторони виконати договірне зобов`язання. Договір може встановлювати конкретні строки, в межах яких таке повідомлення має бути направлене. Ненаправлення такого повідомлення, так само як і ненаправлення такого повідомлення в межах визначеного строку, можуть унеможливити звільнення сторони від відповідальності на підставі положень про форс-мажорні обставини.

Відповідач не надав суду будь яких доказів на підтвердження факту того, що він потрапив під дію форс-мажорних обставин, пов`язаних з дією карантину по COVID-19, що стали причиною не оплати ним отриманого товару. На законодавчому рівні відсутність грошей не вважається форс-мажором, тому неможливість сплати не можна віднести до форс-мажорних обставин, якщо немає підтвердження технічних обмежень здійснення сплати.

А відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав суду належних доказів на спростування позиції позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» (): заборгованість по основному боргу в сумі - 166 145,82 грн.; 3% річних в сумі 2 464,95грн.; інфляційні витрати в сумі - 3 005,07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2816 грн. 60 коп., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 509, 526, 527, 530, 549, 611, 625, 712, 692 ЦК України, ст. 4,10, 76, 133, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 273, 281-282, 283-289, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» (): заборгованість по основному боргу в розмірі - 166 145,82 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі - 2 464,95грн.; інфляційні витрати в розмірі - 3 005,07 грн., а всього разом 171 615,84грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОМАТ «СПЕЦБЕТОН» (код ) 2 816,60 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза