Справа № 442/8542/19 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/1719/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю представника відповідача- адвоката Вілінської Г.М., позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Паращака Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №442/8542/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі та стягнення судових витрат,

в с т а н о в и в :

16.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення йому в натурі 1/2 ідеальних частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , а саме: виділити у власність веранду «IV» - 7,7 кв.м, кухню «4» - 14,5 кв.м, житлову кімнату «5» - 20,4 кв.м, житлову кімнату «6» - 19,8 кв.м. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за відхилення від реально виділених часток будинковолодіння від ідеальних часток.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/2 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Інша 1/2 ідеальна частина житлового будинку належить відповідачці ОСОБА_2 . Він користується частиною вказаного житлового будинку, яка є меншою за належну йому 1/2 частку власності у будинку, загальною площею 132,6 кв.м, житловою - 80,6 кв.м, до якої входить: веранда «IV» - 7,7 кв.м, кухня «1-4» - 14,5 кв.м, житлова кімната «І-5» - 20,4 кв.м, житлова кімната «1-6» - 19,8 кв.м, що разом складає 62,4 кв.м загальної площі та 40,2 кв.м житлової. У відповідачки в користуванні перебуває: тамбур «І» - 1,4 кв.м, коридор «II» - 13,1 кв.м, кладова «III» - 3,1 кв.м, коридор «1-ї» - 12,2 кв.м, житлова кімната «1-2» - 19,9 кв.м, житлова кімната «1-3» - 20.5 кв.м, що в разом складає 70,2 кв.м загальної площі та 40,4 кв.м житлової. Вони мають окремі входи до своїх частин будинку. Вже багато років він пропонував відповідачці здійснити реальний розподіл їхнього будинковолодіння, однак вона відмовляється, тому досягти домовленості між ними щодо добровільного виділення часток в натурі не вдається.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позов задоволено.

Виділено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у власність у житловому будинку АДРЕСА_1 :

веранду літ. а2 (ІУ - веранда площею 7,7 кв.м.); житловий будинок літ. «А-1» (1-4 житлова кімната площею 14,5 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 20,4 кв.м.; 1-6 житлова кімната площею 19,8 кв.м.); вхідний ганок а1 із східцями площею 4,6 кв.м., що складає 30/100ч.

При цьому ОСОБА_1 для використання виділених приміщень під житлову квартиру необхідно на площі кухні літ. 1-4 площею 14,5 кв.м. облаштувати кухню, внутрішньо квартирний коридор і санвузол. Для можливості користуватись частиною горища над його житловими кімнатами, розвернути зовнішні сходи виходу у протилежну сторону.

Виділено ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у власність у житловому будинку АДРЕСА_1 :

веранду літ. а (І - тамбур площею 1,4 кв.м.; ІІ - коридор площею 13,1 кв.м.; ІІІ кладову площею 3,1 кв.м.), житловий будинок літ. «А-1» (1-1 коридор-кухня площею 12,2 (14,2) кв.м., 1-2 житлова кімната площею 19,9 кв.м.; 1-3 житлова кімната площею 20,5 кв.м.); вхідний ганок а3 із східцями площею 6,4 кв.м., що складає 70/100ч.

При цьому ОСОБА_2 необхідно облаштувати зовнішні сходи із влаштуванням дверного пройому для можливості користуватися частиною горища над виділеними їй у власність житловими приміщеннями.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за зменшення частки у розмірі 159 789,50 гривень; вартість проведеної експертизи в розмірі 12 000,00 гривень та судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Порушення процесуального права полягає у тому, що суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження, однак дана справа підлягала розгляду в порядку загального провадження. Неправильне застосування норм матеріального права полягає у неправильному застосуванні судом ст.ст.3,319,358,364 ЦК України та незастосуванні п.1.4.3,1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна та ст.100 та 152 ЖК України. Стверджує, що категорично не погоджується з висновком експерта на основі якого ухвалено оскаржуване рішення, оскільки вона не має фінансової можливості виплатити позивачу таку значну суму коштів за зменшення його частки. Стверджує, що стягнення з неї грошової суми істотно порушує її права, оскільки вона є пенсіонером та така сума компенсації є для неї неспроможною для виплати. Експерт надала суду лише один варіант розподілу спірного житлового будинку, який не відповідає розміру ідеальних часток співвласників. Ухвалюючи рішення, суд не врахував її заперечення щодо самовільного переобладнання позивачем будинку з втручанням у несучу стіну будинку. Звертає увагу, що зазначені експертом зміни у будинку є переобладнанням і переплануванням у зв`язку з чим на них потрібний відповідний дозвіл, однак експерт про це не зазначив, а суд не перевірив чи такі перепланування та переобладнання можливо провести взагалі. Ухвалюючи рішення, суд не врахував правової позиції, викладеної у постанові ВС від 06.11.2019 року у справі №127/14320/15-ц про те, що при поділі нерухомого майна в натурі суду повинні бути надані технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним вимогам і правилам пожежної безпеки, оскільки такі документи є однією з умов правильного вирішення спору. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивача понесені нею судові витрати.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Заслухавши пояснення представника відповідача-адвоката Вілінської Г.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Паращака Н.Б., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача-адвокат Вілінська Г.М. заявила клопотання про долучення до матеріалів справи належно засвідчену копію Висновку №19 від 22.02.2022 року за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи проведеної експертом Дідівським Ю.Б., який отримано нею за її заявою.

Колегія суддів відхилила заявлене адвокатом Вілінською Г.М. клопотання, виходячи з того, що наданий нею Висновок експерта №19 від 22.02.2022 року не був предметом дослідження у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками спірного житлового будинку в частках по Ѕ зазначеного житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстровий номер №1649 від 28.07.2008 року, виданого Другою Дрогобицькою ДНК, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ ідеальна частина зазначеного житлового будинку та господарських будівель.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстровий номер № 1435 від 10.08.2007 року, виданого Другою Дрогобицькою ДНК, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить Ѕ ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_2 .

Сторони по справі користуються та володіють тими площами житлового будинку, які запропоновані експертом.

Вирішуючи спір, судом враховано думку сторін по справі, які погоджувалися із варіантом реального розподілу житлового будинку, запропонованого експертом, оскільки саме такими реальними частками володіють, однак для відповідача ОСОБА_2 є обтяжливою обставина компенсації у грошовому вигляді за більшу частку, яка їй виділяється. Позивач по справі ОСОБА_1 не погодився обмінятися варіантом розподілу із відповідачкою ОСОБА_2 та й такого не бажає відповідачка, а тому судом прийнято рішення із врахуванням висновку експерта.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 356 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. (ч.1ст.357ЦК).

За приписами ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач по справі настоював на реальному виділі його частки у спірному житловому будинку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК, відповідно до якої, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі реального поділу майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 024/20 від 16.11.2020 року, проведеної експертом ТзОВ «Гал-Світ» Табунщик Т.Я. вартість спірного житлового будинку становить 799 957,00 грн.

При запропонованому варіанті розподілу житлового будинку та господарських будівель, який відповідає фактичним часткам користування будинковолодіння сторонами, співвласнику ОСОБА_1 -позивач по справі буде володіти 30/100 часток, відповідач ОСОБА_2 - 70/100 часток при тому, що вони є співвласниками по Ѕ частині кожний.

За зменшення частки у власності будинковолодіння по АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2 належиться виплатити грошову компенсацію в сумі 159 789,50 грн.

Відповідач ОСОБА_2 не погоджується із виплатою та в апеляційній скарзі зазначає, що для неї як пенсіонера така сума виплати є обтяжливою та не реальною для сплати, зазначає, що судом першої інстанції не дотримано основних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності із врахуванням прав та інтересів її як сторони по справі, як співвласника спірного будинковолодіння.

Причиною не співмірності часток вважає недопрацювання експерта, який запропонував лише один варіант розподілу будинковолодіння.

Враховуючи те, що предметом спору є реальний поділ будинковолодіння, при вирішенні спору судом взято до уваги висновок будівельно-технічної експертизи із запропонованим експертом варіантом, з яким сторони погодилися, тому суд не наділений правом примусити сторону відмовитися від доплати. Суд не вказує експерту скільки варіантів розподілу будинковолодіння повинно бути, а саме для цього, коли потрібні спеціальні знання судом призначається експертиза. У своїй діяльності експерт керується Законом України «Про експертизу» та попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Відповідно до ст.102 ЦПК висновок експерта-це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.3 ст.102 ЦПК).

Відповідач по справі ОСОБА_2 вправі була подати в суд першої інстанції висновок експерта, який проведений за її заявою, однак такого не було зроблено. Висновок експертизи поданий відповідачем ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не прийнятий, оскільки такий не був предметом дослідження суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині втручання позивача ОСОБА_1 у несучі конструкції будинку судом першої інстанції спростовано поясненнями експерта ОСОБА_3 , яка пояснила, що порушень з технічної сторони при розширенні дверного прийому не має, оскільки стіна не є несучою, а крім того, позивачем все зроблено відповідно до технічних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині проведення поділу будинку до яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна заперечується висновком будівельно-технічної експертизи № 024/20 від 16.11.2020 року, яка не містить посилання на таке, а зазначається про внутрішні облаштування будинковолодіння у відповідності до часток у реальному розподілі. Суть апеляційної скарги зводиться до незгоди з висновком експерта та надання експертом одного варіанту розподілу.

Європейський суд з прав людини прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк