Справа № 211/6126/20
Провадження № 2/211/182/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді: Сарат Н.О.,

при секретарі: Зоріній С.М.

за відсутності сторін,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову пояснила, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 червня 2018 року рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідача стягнуті аліменти на утримання син, у розмірі ј частини йог доходу щомісячно, починаючи стягнення з 08 грудня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, на її користь.

На виконанні в Довгинцівському відділі ДВС відкрито виконавче провадження № 56833926 щодо виконання рішення суду. Відповідно до довідки розрахунку виданої відділом ДВС заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина станом на липень 2020 рік складає 10199,04 грн. яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь ( а.с. 1-2).

18.11.2021 року позивач уточнила свої позовні вимоги, оскільки справа тривалий час перебуває у провадження збільшилася заборгованість по сплаті аліментів, у звязку з чим просила суд стягнути з відповідача неустойку ( пеню) за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 рік в сумі 23130,74 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4500,00 грн. ( а.с. 158-160).

Ухвалою суду від 23 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.02.2021 року представником відповідача адвокатом Вако М.Ю. надано відзив на позову заяву, у якому прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог за наступних обставин. Так, у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня його, як боржника, вина. Відповідач своєчасно повідомляв державного виконавця про міну роботи, виконавчі листи знаходяться в бухгалтерії КЦРЗ 2, ОСОБА_4 , ПАТ «Суха Балка», де відповідно чинного законодавства здійснювалося утримання аліментів ( а.с. 41-42).

Щодо уточнених позовних вимог заперечує в повному обсязі ( а.с. 172-178).

У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні скористався, надав відзив на позовну заяву, інших заяв та клопотань від нього та від його представника не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та його представника, за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2018 року № 211/1927/18 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце роботи: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

23.07.2018 року державним виконавцем Довгинцінцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 56833926 з приводу виконання виконавчого листа № 211/1927/18 від 15.06.2018 ( а.с. 63).

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № 56833926 Довгинцінцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, який наданий позивачкою, розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з березня 2019 року по жовтень 2021 рік складає 23130,74 грн. ( а.с. 161).

Позивачем пеню за несплату аліментів нараховано за період часу з 01.01.2019 року по 01.10.2021 року, на належні до сплати у цей період часу щомісячні платежів сумі 122834,45 грн. ( а.с. 162).

Розрахунком заборгованості державного виконавця враховано наведені відповідачем обставини утримання із його зарплатні коштів на утримання дитини з його доходу. В період з січня 2020 року по жовтень 2020, з листопада 2020 року по грудень 2020 рік, з липня 2021 року по жовтень 2021 рік відповідачем взагалі не сплачувалися аліменти ( а.с. 161).

Згідно з вимогами ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із наступного. Відповідач категорично заперечує свою вину в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, яка дійсно має місце та визнається сторонами.

Відповідно постанови Верховного Суду від 14.12.2020 року по справі № 661/905/19, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Не відхиляючись від даної правової позиції, суд зазначає, що відповідач, як особа, обізнана із своїм обов`язком зі сплати аліментів, допустив винну поведінку, у вигляді несплати аліментів.

З цих підстав, керуючись висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, шляхом стягнення пені, обмеженої розміром заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до наданої відповідачем довідки в сумі 23130,74 грн.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від його сплати за законом.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською допомогою на ім`я ОСОБА_5 , акти про надання правничої допомоги від 16.02.2021 року та від 15.11.2021 року, квитанцію № 3 від 16.02.2021 року на суму 2500,00 грн., квитанцію № 15-11/21 від 15.11.2021 року на суму 2000,00 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 4500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141,258- 259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 рік в сумі 23130 ( двадцять три тисячі сто тридцять) гривень 74 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 4500 ( чотири тисячі п`ятсот ) гривень 00 коп.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат