Справа № 466/1637/21 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2919/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 25 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, інтереси якої представляють Головне управління національної поліції у Львівській області, Головне управління МВС України у Львівській області в особі голови ліквідаційної комісії, Львівська обласна прокуратура, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду, -

в с т а н о в и в:

03.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, інтереси якої представляють Львівська обласна прокуратура, Головне управління національної поліції у Львівській області, третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 360 000 гривень, та судові витрати.

Позов обгрунтовував тим, що 20.03.2014 року внесено відомості до ЄРДР №0000020 за фактом вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. 20.06.2014 року йому ( ОСОБА_1 ) повідомлено про підозру, за погодженням прокурора прокуратури Залізничного району міста Львова складено та скеровано до суду обвинувальний акт.

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 15.11.2016 року у справі №462/4278/14 його ( ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.366 КК України та призначено покарання у виді 250 /двісті п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 /чотири тисячі двісті п`ятдесят/ гривень 00 копійок з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності терміном на 3 /три/ роки. Звільнено ОСОБА_1 від покарання у виді 250 /двісті п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 /чотири тисячі двісті п`ятдесят/ гривень 00 копійок з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності терміном на 3 /три/ роки у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.04.2017 року вирок Залізничного районного суду м.Львова від 15.11.2016 року залишено без змін.

27.05.2018 року постановою Верховного Суду вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22.05.2019 року його ( ОСОБА_1 ) визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 366 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу вказаного кримінального правопорушення. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.12.2019 року вирок Залізничного районного суду м.Львова від 22.05.2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 30.06.2019 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_1 - без зміни.

Зазначає, що неналежне розслідування та незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності спричинило шкоду діловій репутації позивача. За час незаконного перебування під слідством та судом (понад 60 місяців) він зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу, втраті нормальних життєвих зав`язків, були порушені його конституційні права, у здійсненні яких він був обмежений. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює, в розмірі 360 000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 360 000 (триста шістдесят тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду оскаржила Державна казначейська служба України.

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивачем не надано будь-яких належних та беззаперечних доказів заподіяння йому фізичних чи моральних страждань, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для відновлення його психологічного стану, відновлення стосунків з оточуючими людьми. Вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди не підтверджена належними доказами, що суперечить ст.81 ЦПК України.

Зазначає, що для відшкодування моральної шкоди, суд повинен встановити вину відповідачів у заподіянні моральної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричиненою моральною шкодою. Вважає, що судом, при розрахунку моральної шкоди враховано період перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, який не відповідає дійсним обставнам справи.

Крім того, апелянт не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди. Зазнчає, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, однак, зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, наведених в статті 1 цього Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6000 гривень.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/201, передбачено, що казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що 20.03.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (кримінальне провадження №0000020).

20.06.2014 року в межах кримінального провадження № 0000020 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру увчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за погодженням прокурора прокуратури Залізничного району міста Львова складено та скеровано до суду обвинувальний акт.

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 15.11.2016 року у справі №462/4278/14 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та призначено покарання у виді 250 /двісті п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 /чотири тисячі двісті п`ятдесят/ гривень 00 копійок з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності терміном на 3 /три/ роки. Звільнено ОСОБА_1 від покарання у виді 250 /двісті п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 /чотири тисячі двісті п`ятдесят/ гривень 00 копійок з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності терміном на 3 /три/ роки у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.04.2017 року вирок Залізничного районного суду м.Львова від 15.11.2016 року залишено без змін.

27.05.2018 року постановою Верховного Суду вирок Залізничного районного суду м.Львова від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22.05.2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02.12.2019 року вирок Залізничного районного суду м.Львова від 22.05.2019 року залишено без змін.

30.06.2020 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду, районний суд виходив з того, що позивач має право на таке відшкодування, оскільки щодо нього набрав законної сили виправдальний вирок у кримінальному провадженні, судом враховано тривалість перебування під слідством та судом, характер страждань позивача у зв`язку з кримінальним переслідуванням.

Суд розрахував розмір моральної шкоди, виходячи із мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом за період перебування позивача під слідством та судом (з розрахунку 6000 грн (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) за 60 місяців перебування під слідством і судом).

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи, зібраним у справі доказам та вимогам закону.

Судом вірно визначено розмір моральної шкоди в сумі 360 000 грн, який відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є мінімальним та відповідає вимогам розумності і справедливості.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 25 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постонови складено 20 червня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук