Справа № 161/6431/21
Провадження № 2/161/967/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кирилюк В.Ф.,

при секретарі судового засідання - Шолом С.І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Волошин Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 18 травня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від якого у них народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано. Їй було відновлено дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 . 16.01.2021 року між нею та ОСОБА_7 було укладено шлюб і вона взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_3 . Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2016 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі ј частки з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти відповідач почав сплачувати у 2017 році, однак надходження коштів були не регулярними.

Вказує також, що протягом тривалого часу донька проживає з нею, вона самостійно займається її вихованням, піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, по вихованню та утриманню доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її життям. Вважає, що оскільки батько дитини - ОСОБА_4 не займається вихованням, не забезпечує харчування, медичний догляд, лікування доньки, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з донькою, тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із вказаних підстав. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача заявлені вимоги не визнала. Суду пояснила, що відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дочки.

Представник третьої особи в судовому засіданні вважала, що позов до задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2016 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Відновлено ОСОБА_3 після розірвання шлюбу її дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2016 року ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Луцьк, Волинської області, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19-20).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.01.2021 року ОСОБА_3 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 21).

В ході розгляду справи сторонами не заперечувався той факт, що наразі малолітня донька ОСОБА_5 проживає саме з позивачем.

Згідно довідок №12 та №01-14/147 від 24.02.2021 року, 01.03.2021 року, виданих дошкільним навчальним закладом №29 компенсуючого типу та Комплексним закладом «Луцький НВК № 26 Луцької міської ради Волинської області», за весь час перебування ОСОБА_5 у дошкільному навчальному закладі за період з 01.09.2017 року по 11.03.2020 року, дочкою опікувалася ОСОБА_3 , батько дитини на батьківські збори, дитячі свята не приходив, не приводив, не забирав її з дошкільного навчального закладу. Під час навчання дитини у НВК №26, батько дитини ні разу не звертався до класовода з приводу шкільного життя своєї дитини, батьківські збори не відвідував (а.с. 22-23).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При цьому у частині четвертій статті 164 СК України визначено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Окрім того, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради №66 від 16.05.2022 року, затвердженого виконавчим комітетом Луцької міської ради, Служба у справах дітей вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_4 батьківських права відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Як вказано в ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_4 , які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

В ході розгляду справи, представник відповідача заперечила щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Суду пояснила, що позивач чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, у зв`язку із чим він неодноразово звертався до служби у справах дітей Луцької міської ради, яка вирішувала дане питання. На даний час позивач змінила місце проживання дитини, вивезла дитину за кордон, не повідомила місце їх перебування, змінила номер телефону дитини, чим позбавила ОСОБА_4 можливості спілкуватися з дочкою будь-яким чином. Відповідач бажає налагодити стосунки з донькою, утримувати і виховувати її належним чином.

Матеріали справи та покази свідків не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав. Судом не встановлено злісного небажання відповідачем ОСОБА_4 виконувати свої обов`язки по вихованню доньки.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року).

Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Однак, на думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дитини.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та вважає що, позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультативними.

До суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводився з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання. При цьому факт заперечення відповідачем позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у нього бажання піклуватись про свою доньку.

Позивачем не надані суду допустимі і беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ОСОБА_4 від виховання доньки і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання якої необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідачем у справі є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третьої особою у справі є Служба у справах дітей Луцької міської ради, , службова адреса Волинська область, м. Луцьк, вул. Б.Хмельницького, 21.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк