Справа 556/947/22
Номер провадження 2/556/299/2022
У Х В А Л А

іменем України

про відмову у відкритті провадження у справі

"10" червня 2022 р.

Володимирецький районний суд Рівненської області в особі судді Іванків О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 до судді Кузнецовського міського суду Рівненської області Незнамової Ірини Миколаївни про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до судді Кузнецовського міського суду Рівненської області Незнамової І.М. про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20.05.2022 року вказаний позов направлено для розгляду до Володимирецького районного суду Рівненської області.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 грудня 2021 року в коридорі приміщення Кузнецовського міського суду Рівненської області, що в м.Вараш, суддя цього суду Незнамова І.М. оприлюднила, а в подальшому поширила неправдиві відомості відносно позивача, які ганьблять його честь та гідність, принижують ділову репутацію та завдають моральної шкоди.

За змістом п.1) ч.1 ст.186 Цивільного процесуального Кодексу України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Так, як вбачається зі ст.1 ЦПК України, Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданнями цивільного судочинства, які визначені в ст.2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У цивільному процесі позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Фізичні особи, навіть якщо вони і займають певні посади, не можуть бути сторонами цивільного процесу як посадові особи, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд в своїх рішеннях - постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц (пункти 84-93), від 28 листопада 2018 року у справі № 383/2/17 (пункти 56-63), від 12 грудня 2018 року у справі № 591/1272/18 (пункти 38.1-38.7), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

В той же час, у відповідності до ст.1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

За змістом цієї норми, а також інших статей КПК України, порядок кримінального провадження, принципи, процесуальний статус, права і обов`язки сторін кримінального провадження на всіх його стадіях визначаються саме нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Із загальнодоступної інформації, яка міститься на офіційній сторінці «Судова влада України», https://court.gov.ua/fair/ відомо, що в провадженні Кузнецовського міського суду Рівненської області під головуванням судді Незнамової І.М. з 15.10.2019 року перебуває кримінальна справа №569/2899/16-к (провадження №1-кп/565/20/21) за обвинуваченням ОСОБА_1 .

Таким чином, в межах розгляду даного кримінального провадження суддя Кузнецовського міського суду Рівненської області Незнамова І.М. є головуючою, а Таргоній А.В. має процесуальний статус обвинуваченого; таким чином, їх права та обов`язки визначаються нормами саме Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України. Визначення статусу обвинуваченого, його права і обов`язки наведені в ст.43 КПК України, а також в окремих інших нормах даного Кодексу.

У відповідності до п.2) ст.3 КПК України, головуючий - суддя, який розглядає справу одноособово, а при колегіальному розгляді справи - суддя-доповідач, визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час розподілу справи.

Як вбачається зі ст.321 КПК України, головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження. Головуючий у судовому засіданні вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

Законом України "Про судоустрій і статус судів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон України №1402-VIII) встановлено, що судоустрій в Україні побудований, зокрема, на засадах незалежності, юрисдикційності та інстанційності судів, відповідно до яких один суд першої інстанції не має право втручатися в діяльність іншого суду чи суддів у зв`язку з їх

рішеннями чи діями, пов`язаних з розглядом справ.

Положеннями статті 23 Закону України №1402-VIII передбачено, що суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Отже, зі змісту вищенаведеного вбачається, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання здійснити таку перевірку шляхом подання позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, які викладені у постановах по справах №21-319во07 від 15.04.2008 р. та №6-3139цс16 від 01.03.2017 р.

Велика Палата Верховного Суду у пп.60-65 постанови від 21.11.2018 року у справі №757/43355/16-ц зазначає, що «здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді)».

Подібна правова позиція, яка є обов`язковою для застосування судом при вирішенні аналогічних справ, повністю відповідає Висновкам Консультативної ради європейських суддів №3 (2002) та №11 (2008), а також положенням ст.ст.6,41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права.

У своєму рішенні від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011 Конституційний Суд України зазначає, що давати оцінку процесуальним діям суддів щодо розгляду конкретної судової справи може лише апеляційна і касаційна інстанції при перегляді судових рішень.

З урахуванням наведеного, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження дій судді (суду), пов`язаних з розглядом іншої справи, незалежно від стадії провадження, чинним законодавством не передбачено, а тому такі рішення, дії чи бездіяльність судді, вчинені у зв`язку з розглядом судових справ, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним Кодексом України.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, на думку суду, таке рішення приймається як відносно позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі №1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Велика Палата Верховного Суду, у своїх правових висновках, неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обставини справи, в т.ч. ту обставину, що ОСОБА_2 вже звертався до суду з цивільним позовом до судді Незнамової І.М. про захист честі та гідності, а також враховуючи, що даний позов пред"явлено саме до судді у зв"язку із здійсненням нею професійної діяльності, а конкретно - у зв"язку із розглядом справи, де позивач є обвинуваченим, про що ОСОБА_1 сам неодноразово вказує в тексті позову, суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для відмови позивачу у відкриті провадження у справі.

Разом з тим, суд зазначає, що відмова у відкритті провадження у даній справі з підстав, зазначених вище, являється винятковою, оскільки дії або бездіяльність суддів (судів) у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, постановленням рішень, зверненням рішень до виконання, оскарженням рішень, дотриманням строків розгляду справ, тощо) регулюються нормами відповідного процесуального законодавства, в даному випадку Кримінальним процесуальним кодексом України.

Визначення юрисдикції суду, до якого віднесено розгляд такої справи, є неможливим, оскільки вказані відносини регулюються нормами відповідного процесуального та іншого законодавства.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.1, 2,186 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 до судді Кузнецовського міського суду Рівненської області Незнамової Ірини Миколаївни про захист честі, гідності та ділової репутації.

Роз`яснити позивачу, що дії головуючого судді під час судового розгляду кримінального провадження не підлягають оскарженню в порядку, встановленому чинним процесуальним законодавством.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ССуддя: Іванків О.В.