Провадження №2-з/367/181/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти в банківських установах, які належать ОСОБА_2 до набрання рішенням у справі законної сили.

Заяву обґрунтовано тим, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.08.2019 був укладений договір про відступлення права вимоги. За умовами цього договору, ОСОБА_3 відступив заявнику право вимоги за договором позики від 12.09.2006 року (розписка), що був укладений між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник). Сума відступлених прав складає 50 000 дол. США (п. 3.1. Договору відступлення права вимоги). Строк повернення коштів згідно розписки (договору позики) встановлено до 12. 02.2007 року.Сума відступлених прав, є сумою позики, що був укладений за договором позики (розписка) між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 12.09.2006 року.На даний час, ОСОБА_1 є новий кредитор за зобов`язанням по договору позики від 12.09.2006р., що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , де в свою чергу ОСОБА_2 є боржником.20.09.2019 року заявником, як новим кредитором на адрес боржника ОСОБА_2 була надіслана вимога щодо повернення суми боргу за договором позики від 12.09.2006 року та повідомлено боржнику про зміну кредитора за договором позики від 12.09.2006р.Станом на березень 2020 року будь яких дій та пропозицій з боку боржника, щодо повернення грошових коштів за договором позики від 12.09.2006р. на адрес нового кредитора, не надходило.

Вважає, що саме те, що відповідач тривалий час не повертає борг, свідчить про його свідоме ухилення від виконання свої зобов`язань.Таким чином, є необхідність вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на його рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти в банківських установах.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також слід звернути увагу, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тому достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд в своїй Постанові від 17.10.2018 р. № 183/5864/17-ц|61-38692св18.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Підставами для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, грошові кошти є належність цього майна, коштів відповідачеві, їх знаходження в нього чи в інших осіб.

Разом з тим, згідно поданої заяви, заявник не конкретизує, на яке саме майно, грошові кошти, слід накласти арешт, не зазначає рахунків та в яких банківських установах України містяться такі грошові кошти, не надає підтвердження вартості рухомого чи нерухомого майна, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність заявлених вимог позовним вимогам.

Суд зазначає про те, що незазначення наведеної вище інформації та її підтвердження, робить неможливим виконання ухвали про забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та грошові кошти.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись статями 149, 150, 258 - 261 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий