Справа № 128/910/20
Провадження № 22-ц/801/910/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 рокуСправа № 128/910/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Сала Т.Б.,Сопрун В.В.

за участю секретаря Михайленко А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ПАТ «АСК «ОМЕГА»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду від 17.02.2022 року, повний текст якого виготовлений 23.02.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Ганкіної І.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ «АСК «ОМЕГА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Вказав, що 08.10.2016 року, близько 09-00 на об`їзній дорозі смт. Стрижавка Вінницького району внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем DAF FT 95XF, д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши п. 10.1 ПДР України, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з належним йому на праві власності автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодивши його. Крім того, він отримав численні тілесні ушкодження, які висновком судово-медичної експертизи №1885 від 26.01.2017 року визначені як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вартість відновлювально-ремонтних робіт його автомобіля, згідно висновку авто-товарознавчої експертизи №395 від 26.01.2017 року складає 75 701,66 грн., а розмір матеріального збитку з урахуванням зносу і ПДВ 35 750 грн.

В рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_1 був визнаний потерпілим , подав цивільний позов і просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду: 35 750 грн., за пошкодження автомобіля 10 638,24 грн., 4000 грн. надання юридичної допомоги, 100 000 грн. моральної шкоди та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_2 та його банківські вклади.

Вироком Вінницького районного суду від 09.07.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75, п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного йому відбування покарання з випробуванням. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 57583,58 грн., моральну шкоду в розмірі 70 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 4000 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вироком суду, ним було подано апеляційну скаргу, в якій він просив вирок змінити і цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі, оскільки загальна сума матеріального збитку відповідно до фіскальних чеків мала становити 137 335,24 грн., а суд відмовив у відшкодування збитків по автомобілю , що не підлягав ремонту.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29.10.2019 року вказаний вирок скасовано у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової і моральної шкоди залишено без розгляду, що і стало підставою його звернення до суду із зазначеним позовом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 заподіяну йому шкоду так і не відшкодував, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 16 662, 45 грн. витрат на лікування, 75 701,66 грн.- вартість ремонтно відновлювальних робіт автомобіля, 35 750 грн. матеріальний збиток, завданий йому, як власнику автомобіля, 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, просив відшкодувати йому заподіяну протиправним діянням відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., що полягала у душевних стражданнях та психічних переживаннях внаслідок отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, що у свою чергу, призвело до втрати спокою, розладів сну, потреби у подальшій реабілітації та санаторно-курортному лікуванні.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.12.2020 року до участі в справі в якості третьої особи залучено ПАТ «АСК «ОМЕГА», у якому була застрахована цивільно - правова відповідальність власника автомобіля DAF FT 95XF ОСОБА_2 .

Рішенням Вінницького районного суду від 17.02.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., матеріальну шкоду в розмірі 16 662,45 грн., матеріальний збиток в розмірі 35 750 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині вимог про стягнення ремонтно- відновлювальних робіт та моральної шкоди скасувати через неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а у справі постановити нове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що він не згоден із визначеним судом розміром моральної шкоди у 25 000 грн., оскільки внаслідок тілесних ушкоджень він вимушений терпіти сильний фізичний біль і душевні страждання ,які не минулися до цих пір. Його було прооперовано через забиття органів при зіткненні, що порушило його життєві плани,нормальний і звичний ритм життя,що поребувало додаткових зусиль. Він не може вести повноцінний спосіб життя, змушений уникати будь-якого фізичного навантаження ,підірвано стан його здоров`я, для відновлення якого було позичено грошові кошти Внаслідок душевних страждань він втратив сон,знаходиться в пригніченому стані,переживає відчуття страху і стресу. Вважає ,що має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Крім того, суд не навів обгрунтування своєї відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля у розмірі 75 701,66 грн. ; безпідставно відмовив у задоволенні відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з відсутністю доказів про сплату ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн., оскільки копію угоди із адвокатом від 18.01.2017 року та квитанції від 18.07.2017 року на суму 4000 грн. він додав до позовної заяви.

У відзиві ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечував,і хоча вказував на те,що не являється належним відповідачем у справі ,проте рішення суду не оскаржував і просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив, що 08 жовтня 2016 року, близько 09:00 год., на об`їзній дорозі смт. Стрижавка, Вінницького району, власник автомобіля DAF FT 95 XF, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , порушивши вимоги п.10. 1 ПДР України , виїхав на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок цього зіткнення автомобіль ОСОБА_1 був пошкоджений, а він сам отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

З висновку автотоварознавчої експертизи Вінницького НДКЦ МВС України №174а від 21.03.2017 року вбачається, що в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідність вимогам п.!).1 або 12.3 Правил дорожнього руху які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події ДТП (т.1, а.с.98-104).

З висновку судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1885 від 26.01.2017 року вбачається, що у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку , забійної рани лобної ділянки, забою м`яких тканин під щелепової ділянки зліва, садна носа, двобічного перелому нижньої щелепи : суглобового справа та кутового зліва . Закрита травма грудної клітки перелом 2,3,4 го ребер справа, забій , садно грудної клітки справа. Закритий перелом правого наколінника. Садна обох колінних суглобів та правої кисті , що за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (т.1, а.с. 75-76).

З висновку автотоварознавчої експертизи Вінницького НДКЦ МВС України № 395 від 26.01.17р. вбачається, що вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , 2002 року випуску в результаті його пошкодження з ПДВ складає 75701,66 грн., а вартість матеріального збитку 35 750 грн.(т.1 а.с.62-64)

У кримінальному провадженні, зареєстрованому у ЄРДР №0001420 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_1 був визнаний потерпілим.

Вироком Вінницького районного суду від 09 липня 2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75, п. п. 1 , 2 ч.1 ст. 76 КК України ОСОБА_2 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , у рахунок : відшкодування спричиненої майнової шкоди 57583, 58 грн., моральну шкоду в сумі : 70 000 грн. , що разом становить 127 583, 58 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю (т.1, а.с. 77-80).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року зазначений вирок скасовано через закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності , а кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду (т.1, а.с.81-83).

ОСОБА_1 витратив на лікування 26 662,45 грн., що підтверджується відповідними призначеннями, довідками і фіскальними чеками (т.1, а.с. 19-56).

ОСОБА_2 було відшкодовано позивачу добровільно 10 000 грн. витрат на лікування ,тому останнім було зменшено розмір витрат на лікування до 16 662,45 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді відшкодування витрат на лікування, суд виходив з того, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Оскільки факт отримання ОСОБА_1 внаслідок ДТП з вини відповідача тілесних ушкоджень, що зумовили необхідність його лікування та витрат на нього є встановленим, відповідачем підлягає відшкодуванню позивачу матеріальна шкода у вигляді витрат на лікування у розмірі 16662,45 грн.

Задовольняючи частково вимоги в частині відшкодування позивачу матеріального збитку від заподіяних з вини відповідача автомобілю пошкоджень , суд , посилаючись ст.ст. 22 , 1187 ч. ч. 1, 2 ,1188, 1192 ЦК України і на пункти 4,9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки"виходив з того,що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах винною особою. Розмір втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) відшкодовуються у повному обсязі. Суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі , що визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Оскільки розмір матеріального збитку позивача від втрати автомобіля висновком автотоварознавчої експертизи №395 від 26.01.2017р. визначено у 35 750 грн., вказаний збиток підлягає відшкодуванню з відповідача ,а вартість ремонтно - відновлювальних робіт за таких обставин відшкодуванню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд, посилаючись на ч. 1 ст. 1167 ЦК України і п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (зі змінами) виходив з того, що внаслідок ДТП з вини відповідача було ушкоджено здоров`я та майно позивача, що викликало душевні страждання, викликані відновленням пошкодженого здоров`я, дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, витратами часу на відновлення порушеного права, а тому він має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходив із характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та з врахуванням розумного і справедливого відшкодування (компенсації) моральної шкоди , якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України, визначив розмір такого відшкодування у 25 000 грн.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд виходив з того,що позивачем не надано доказів на сплату правничої допомоги в розмірі 4 000 грн.

Оцінюючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог ,а також враховуючи відсутність апеляційного оскарження рішення з боку відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими і оціненими в порядку ст.89 ЦПК України доказами, правильно визначив спірні правовідносини і застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача.

При цьому суд виходить із того, що вина ОСОБА_2 доводиться матеріалами кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України, зокрема,ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29.10.2019 року ,якою вирок Вінницького районного суду від 09.07.2019 року про визнання ОСОБА_2 винним скасовано на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності , а кримінальне провадження закрите за п.1 ч.2 ст.284 КПК, тобто, з нереабілітуючих підстав, з якою погодився ОСОБА_2 і не вимагав постановлення щодо нього виправдувального вироку.

Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Крім того,вина ОСОБА_2 доводиться висновками експертів: автотоварознавчої експертизи Вінницького НДКЦ МВС України №174а від 21.03.2017 року, судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1885 від 26.01.2017 року,про те, що в діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність п.10.1 Правил дорожнього руху ,що знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП та його наслідками - спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості та пошкодженнями автомобілів. Вартість матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП з вини відповідача, що зумовили необхідність його лікування та витрат на нього підтверджена відповідними довідками і квитанціями про лікування та витрати на нього, а розмір матеріального збитку заподіяного позивачу пошкодженням автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , 2002 року випуску, в результаті його пошкодження згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Вінницького НДЕКЦ №395 від 26.01.2017 року складає з ПДВ 35750 грн. ,а вартість ремонтно-відновлювальних робіт цього автомобіля з ПДВ складає 75701,66 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те ,що суд безпідставно не задовольнив його вимоги в частині стягнення вартості ремонтно- відновлювальних робіт у розмірі 75 701,66 грн. не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже , вказана стаття передбачає відшкодування збитків потерпілому або у розмірі реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або у розмірі виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки визначена експертом вартість відновлювального ремонту автомобіля 75 701,66 грн. значно перевищує реальну вартість втраченого майна - 35750 грн. ,автомобіль вважається фізично знищеним ,з чим погодився позивач, суд обґрунтовано стягнув на користь позивача збитки у розмірі реальної вартості втраченого майна 35750 грн.,а у стягненні вартості відновлювального ремонту автомобіля 75 701,66 грн. відмовив.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови суду у стягненні 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з відсутністю доказів про її сплату, є необґрунтованими.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд виходив з того,що позивачем не надано доказів на сплату правничої допомоги в розмірі 4 000 грн.

Відповідно до ст. ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.1,п.3 ч.2ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак,як вбачається з матеріалів справи позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатанадав квитанцію витрат,що не пов`язані з розглядом даної справи , а квитанцію ,що підтверджує його витрати на правничу допомогу у кримінальному провадженні, які підлягають відшкодуванню в порядку КПК України .Так, п.3 ч.1 ст.419 КПК України передбачає,що ухвала суду апеляційної інстанції містить резолютивну частину із зазначенням розподілу процесуальних витрат,до яких згідно ч.1 ст.118 КПК відносяться витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні.

В той же час, доказу понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі позивач не надав. Тому висновок суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у цивільній справі в зв`язку з відсутністю доказів про її сплату є вірним.

Доводи апеляційної скарги позивача про безпідставне заниження судом розміру відшкодування моральної шкоди ,не врахування стану його здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках на думку колегії суддів ,з врахуванням не оскарження відповідачем рішення ,не заслуговують на увагу.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою цієї статті передбачено,що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,а також в інших випадках, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 дійшла висновку ,що виходячи з положень ст.ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Зі змісту ст.23 ЦК вбачається ,що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї .

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди » розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає ,що суд вірно оцінив характер та обсяг чималих страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач внаслідок неправомірних винних дій відповідача , характер немайнових втрат та, з урахуванням підтвердженого отримання в результаті ДТП позивачем середньої важкості тілесних ушкоджень, стану його здоров`я, тривалості лікування,що потягнуло суттєві вимушені зміни у його житті та пов`язані з цим душевні страждання,пригнічений ,депресивний стан, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування у розмірі 25 000 грн.,а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги також правильні висновки суду не спростовують і не впливають на законність прийнятого судом рішення,.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки у апеляційній скарзі позивач не навів підстав для висновку про незаконність рішення у оскаржуваній частині ,а відповідач рішення не оскаржував,колегія вважає,що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення ,а рішення в оскаржуваній частині згідно ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,

Постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду від 17.02.2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді Сало Т.Б.

Сопрун В.В.