КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року м. Київ

Справа № 756/5912/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/6425/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Шевчука А.В. 28 січня 2022 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ПрАТ «Енергополь-Україна», в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь 44213902,64 грн заборгованості за ліцензійним договором від 26 квітня 2011 року, яким регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання ОСОБА_1 дозволу на використання ПрАТ «Енергополь-Україна» знаків для товарів та послуг «МІНІСТЕРСЬКИ» та «MINISTERSKY».

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ «Енергополь-Україна» одноособово порушило встановлений сторонами у договорі графік нарахування та оплати вартості ліцензії.

В судовому засіданні 28 січня 2022 року представник позивача подав клопотання про передачу даної справи за правилами п.1.ч.1.ст. 31 ЦПК України для розгляду в межах справи про банкрутство ПрАТ «Енергополь-Україна» до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Енергополь-Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПрАТ «Енергополь-Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором закрито.

Відмовляючи в задоволення клопотання про передачу справи до Господарського суду м. Києва та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 31 ЦПК України не передбачають можливості та не містять порядку і процедури направлення судом першої інстанції справи до суду іншої юрисдикції. Однак, враховуючи, що спір про стягнення заборгованості за ліцензійним договором з ПрАТ «Енергополь-Україна», стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, повинен вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу у межах справи про банкрутство, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі закрито.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга. Представник позивача вважає вказану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає про те, що Кодекс України з процедур банкрутства передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, що підтверджено у ст. 7 цього Кодексу. Зі змісту вказаних норм вбачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справа за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження у інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таким чином, законодавець підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство відповідача. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц.

Однак, суд першої інстанції наведених вище положень закону та правових висновків Верховного Суду належним чином не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором до Господарського суду м. Києва.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кузьмічов О.Д. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Представник ПрАТ «Енергополь-Україна» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Тому, в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справ вбачається, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ПрАТ «Енергополь-Україна», в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь 44213902,64 грн заборгованості за ліцензійним договором від 26 квітня 2011 року, яким регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання ОСОБА_1 дозволу на використання ПрАТ «Енергополь-Україна» знаків для товарів та послуг «МІНІСТЕРСЬКИ» та «MINISTERSKY».

В судовому засіданні 28 січня 2022 року представник позивача подав клопотання про передачу даної справи за правилами п.1.ч.1.ст. 31 ЦПК України для розгляду в межах справи про банкрутство ПрАТ «Енергополь-Україна» до Господарського суду м. Києва.

Клопотання обгрунтовував тим, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 28 липня 2021 року відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Енергополь-Україна», а тому справа за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Енергополь-Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором має бути передана для розгляду до Господарського суду м. Києва.

Представник відповідача визнав обставини відкриття провадження про банкрутство та не заперечував щодо передання справи до Господарського суду м. Києва.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд до Господарського суду м. Києва та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того що спір про стягнення заборгованості за ліцензійним договором з ПрАТ «Енергополь-Україна», стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, повинен вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу у межах справи про банкрутство, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Однак і положення ЦПК України не передбачають право суду першої інстанції передавати справи до суду іншої юрисдикції, а тому суд першої інстанції вважав, що провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно із п.1 .1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц вказав на те, що зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

З наведених обставин справи вбачається, що після відкриття провадження у цій справі, відносно відповідача була відкрита справа про банкрутство. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що спір за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. Однак не можна погодитись з висновками суду першої інстанції про відсутність у нього права на передачу справи до суду іншої юрисдикції. Таке право визначено спеціальною нормою ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедури банкрутства, яка є прямою нормою і підлягає до застосування.

Не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі.

Отже, викладені стороною позивача доводи знайшли своє підтвердження і суд першої інстанції допустив невірне застосування норм процесуального права, що дає підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про передачу справи до Господарського суду м Києва.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Клопотання позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Матеріали справи №756/5912/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором передати до Господарського суду міста Києва, для сумісного розгляду зі справою №910/5335/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Н.В. Поліщук

О.І. Шкоріна

Повний текст постанови складений 22 червня 2022 року.