КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3922/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року м. Київ

Справа № 760/24981/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Зуєвич Л.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Девелопмент» про стягнення пені за невиконання зобов`язань за договором,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Стандарт Девелопмент», в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню у сумі 58 678,65 грн. за невиконання зобов`язань за договором № К.Г.8.577 від 30.01.2018 року та покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.01.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Стандарт Девелопмент» укладено договір № К.Г.8.577 купівлі-продажу майнових прав, предметом якого є майнові права на об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті «Будівництво навчально-житлового комплексу (друга черга будівництва, секція Г)» за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання у власність квартири в новозбудованому будинку шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача; кінцевою плановою датою введення будинку в експлуатацію визначено 30.09.2019 року.

На виконання умов договору № К.Г.8.577 від 30.01.2018 позивач сплатила 100% оплату вартості майнових прав на об`єкт нерухомості. Однак, 30.09.2019 року будинок в експлуатацію введений не був, у зв`язку з чим заявила до стягнення з відповідача передбачену пунктом 7.12 договору купівлі-продажу майнових прав № К.Г.8.577 від 30.01.2018 року пеню у сумі 58 678,65 грн. за період з 30.11.2019 року по 11.03.2020 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що суд у порушення цивільного законодавства не надав правового обґрунтування правильності своєї позиції щодо ототожнення понять «орієнтовний» та «невизначений». У рішенні відсутня правова база, яка слугувала суду підставою дійти висновку щодо невизначеності строку з поняття «орієнтовний». Застосовані судом статті 251, 252 ЦК України дають чітке визначення лише абсолютно визначеного строку. У цивільному праві залежно від різноманітних критеріїв виділяють декілька видів класифікацій строків, а саме: залежно від суб`єкта встановлення строків (термінів), за правовими наслідками, за самостійністю визначення, за поширенням, за характером визначеності.

Судом не враховано, що у пункті 7.12 статті 7 договору відповідач чітко зазначив, що початок перебігу строку виконання зобов`язання продавцем - сплатити пеню покупцеві у разі порушення строків введення будинку в експлуатацію - починається через 60 календарних днів після кінцевої планової дати введення будинку в експлуатацію. Отже, відповідач визнав, що 30.03.2019 року - це кінцева планова дата введення будинку в експлуатацію.

Посилання судом першої інстанції на постанову Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі № 369/6303/19 , є безпідставним, адже відповідно до постанови Верховного Суду від 14.08.2020 року у справі № 711/3773/19, касаційний суд займає протилежну позицію і відповідно до ст. 530 ЦК України відносить орієнтовний строк із вказаною кінцевою календарною датою введення в експлуатацію до визначеного, яка ухвалена пізніше, а тому є останньою правовою позицією, яку необхідно застосовувати при розгляді справ з подібних правовідносин. Отже, тлумачення судом змісту пункту 2.4 договору щодо «орієнтовного строку введення будинку в експлуатацію - 30.03.2019 року як невизначеного конкретною датою, є помилковим. Юридичною подією є будівництво і введення будинку в експлуатацію, період часу для яких закінчується календарною датою - 30.03.2019 року.

Посилається на несумлінне виконання суддею свого обов`язку сприяти забезпеченню високоякісної судової системи, адже у разі виникнення неоднозначного тлумачення п.2.4 Договору, суд мав би призначити експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У порушення вимог даної статті ні Солом`янський районний суд м. Києва, ні суди інших інстанцій, які доходили висновку, що у разі, якщо термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в Договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначено, то це вказує на невизначеність такої істотної умови, не призначали семантико-текстуальну експертизу, висновок якої слугував би належним доказом повного та всебічного дослідження обставин справи та однозначного тлумачення строку виконання зобов`язання в договорі.

Стверджує, що встановлена судом невизначеність строку введення будинку в експлуатацію також підтверджує правомірність вимоги до відповідача щодо неналежного виконання ним договірного зобов`язання. При цьому, вказує, що суд залишив поза увагою наявні в матеріалах справи копії її листів від 02 лютого 2020 року та 29 лютого 2020 року з доказами направлення їх відповідачу, які слугують належними і достатніми суду доказами пред`явлення вимоги до відповідача про виконання зобов`язання в порядку ч.2 ст. 530 ЦК України.

Вказує, що суд не витребував від відповідача належних доказів, що мають значення для справи та доводять реальне проведення ним необхідних для прийняття будинку в експлуатацію заходів (ч.2 ст.77 ЦПК України.) Викладену відповідачем інформацію у листі-відповіді № 29 від 11.03.2020 р. щодо вжиття ним заходів для прийняття будинку в експлуатацію суд не перевірив. Доказів разом з поданням відзиву на позовну заяву відповідач не надав.

Посилається на те, що застосування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 757/39364/15-ц для характеристики правовідносин між сторонами є безпідставним, оскільки спір у даній справі має приватноправовий характер, оскільки обумовлений порушенням майнового права, і підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Звернення до суду з позовом зумовлене необхідністю захисту своїх майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин від дій ДАБІ, є способом захисту своїх приватних інтересів, тому такі спірні правовідносини регулюються нормами цивільного права.

Суд не врахував, що сторони вільні в укладанні договорів, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «Стандарт Девелопмент» - Білецький Д.М., вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно вказав, що встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. При цьому, суд першої інстанції не ототожнював поняття орієнтовний та невизначений, а лише звернув увагу на той факт, що строк будівництва і строк введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - це різні події та строки, які не збігаються у часі. Враховуючи те, що договором було лише встановлено орієнтовний строк будівництва, вказана обставина унеможливлює визначення чіткого строку введення в експлуатацію будинку.

Посилається на те, що оскільки прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, то відносини щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить не до цивільно-правових, а до публічно-правових відносин, а тому суд першої інстанції вірно посилався на постанову Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 757/39364/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення пені, ОСОБА_1 вказувала, що ТОВ «Стандарт Девелопмент» порушило умови договору купівлі-продажу прав на нерухоме майно, зокрема, щодо строків здачі об`єкту в експлуатацію, а тому відповідно до п. 7.12 договору відповідач повинен сплатити їй пеню в розмірі 58 678 грн. 65 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, встановивши, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначено, а вказана у договорі дата є орієнтовною, дійшов висновку про відсутність достатніх обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими, і такими, що відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права.

Положення ч.1 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 549, частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України дає визначення строку та терміну, а саме: 1) строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. 2) термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (з наступними змінами і доповненнями).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.01.2018 року між ТОВ «Стандарт Девелопмент» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № К.Г.8.577 від 30.01.2018 року (а.с. 6- 9).

Пунктом 1 цього договору визначено, що об`єкт нерухомості - житлова квартира АДРЕСА_2 , з урахуванням в майбутньому присвоєної поштової адреси об`єкту нерухомості, характеристики якої наведені у п. 3.1 цього договору (п.1.2 договору);

- майнові права - це всі права на об`єкт нерухомості, які належать продавцю на підставі договору № 1 про виконання функцій замовника для реалізації проекту - Будівництво навчально-житлового комплексу по АДРЕСА_1 від 19.08.2015, укладеного між Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут» та ТОВ «Стандарт Девелопмент» на підставі позитивного експертного звіту щодо розгляду проектної документації за коригуванням проекту «Будівництво навчально-житлового комплексу по АДРЕСА_1 » наданий ТОВ «Українська будівельна експертиза» від 14.11.2017 №3-291-17-ЕП/КО, дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ 78 від 24.03.2016, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, права на проектну документацію, та полягають у праві продавця набути право власності на об`єкт нерухомості після введення будинку в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Майнові права відчужуються покупцю, який у зв`язку з цим оформлює право власності на об`єкт нерухомості на себе. (п. 1.3 договору);

- акт - акт прийму-передачі це документи, по якому покупцю передається об`єкт нерухомості, який підписується сторонами на підтвердження набуття покупцем права власності об`єкт нерухомості, після здачі будинку в експлуатацію в порядку, передбаченим даним договором, та на підставі якого покупець оформляє первинне право власності на об`єкт нерухомості в Державній реєстраційній службі або іншому уповноваженому органу чи установі.

Згідно з п. 2.1 договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2.4 договору, орієнтовний строк будівництва та введення в експлуатацію будинку - 30.03.2019. Продовження цього строку до шести календарних місяців не буде вважатись порушенням умов цього договору .

Пунктом 4.1 договору передбачено, що майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором переходять від продавця до покупця в момент сплати 100% вартості майнових прав по договору, та підтверджуються довідкою продавця про повну оплату майнових прав покупцем. На підтвердження виконання покупцем своїх зобов`язань, передбачених цим договором щодо оплати вартості майнових прав на квартиру, але не раніше здійснення оплати за даними технічної інвентаризації, проведеної спеціалізованим суб`єктом господарювання, який відповідно до законодавства має відповідні повноваження. Довідка надається продавцем покупцю одночасно із укладенням Акту.

Об`єкт нерухомості за цим договором передається продавцем покупцю шляхом підписання Акту. Акт підписується сторонами не пізніше 60 календарних днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100% вартості майнових прав, що визначена у пункті 5.3 цього договору (в тому числі із врахуванням платежів згідно з п. 5.5 цього договору), видачі відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництва будинку проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, присвоєння поштової адреси будинку та після здійснення розрахунків відповідно до умов пунктів 5.5 - 5.8 даного договору (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 5.1. договору, ціна майнових прав на об`єкт нерухомості за цим договору становить 816 434,64 грн., в т.ч. ПДВ 20%:136 072,44 грн., що еквівалентно 28 737,58 доларів США, згідно з середнім курсом продажу долару США, в касах банків України, що був опублікований на сайті www.udinform.com в розділі «Готівковий ринок» в стовпчику «найкращий курс» в графі «середній курс», станом на дату, що передує даті підписання форвардного контракту (1 долар США = 28,41 грн).

Відповідно до п.7.10 договору, сторони за взаємною згодою погоджують трирічний строк позовної давності для вимог про стягнення штрафу, неустойки.

У випадку порушення строків введення в експлуатацію будинку, продавець зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, за кожний день не виконання зобов`язання. Штрафні санкції згідно даного пункту починають діяти через 60 календарних днів після кінцевої планової дати введення в експлуатацію будинку (п. 7.12 договору).

Відповідно до виставленого ТОВ «Стандарт Девелопмент» рахунку на оплату № 35 від 30.01.2018 року, вартість майнових прав на житлову квартиру АДРЕСА_2 , з урахуванням в майбутньому присвоєної поштової адреси об`єкту нерухомості становить 816 434, 64 грн., у тому числі ПДВ 136 072,44 грн. (а.с. 12).

На виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав № К.Г.8.577 від 30.01.2018 року та на підставі рахунку на оплату №35 від 30.01.2018 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Стандарт Девелопмент» 816 434,64 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1 від 31.01.2018 року (а.с. 13).

31.07.2020 року ТОВ «Стандарт Девелопмент» виставив ОСОБА_1 ще один рахунок на оплату № 215 від 31.07.2020 року майнових прав на житлову квартиру АДРЕСА_2 , з урахуванням в майбутньому присвоєної поштової адреси об`єкту нерухомості на суму 927,51 грн., у тому числі 154,59 грн. ПДВ (а.с. 14).

На підставі рахунку на оплату №215 від 31.07.2020 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Стандарт Девелопмент» 927,50 грн., що підтверджується копією квитанції № 11А9СЕ1574 від 02.09.2020 року (а.с. 11).

02.09.2020 року ТОВ «Стандарт Девелопмент» видало ОСОБА_1 довідку про 100% оплату вартості майнових прав на об`єкт нерухомості (а.с. 15).

02.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою-претензією до відповідача з вимогою сплатити пеню за кожний день періоду прострочення зобов`язання щодо введення будинку в експлуатацію (а.с. 18), розрахунок пені був виконаний позивачем у додатку до заяви (а.с. 19).

Вказану заяву-претензію від 02.02.2020 року було отримано відповідачем 07.02.2020 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20).

29.02.2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача з заявою-претензією з вимогою сплатити пеню за кожний день періоду прострочення зобов`язання щодо введення будинку в експлуатацію (а.с. 21-22), яку отримано відповідачем 02.03.2020 року.

Листом від 11.03.2020 року № 29 ТОВ «Стандарт Девелопмент» надало відповідь на заяву-претензію, в якому повідомило, що товариством вживаються всі можливі дії та заходи для прийняття будинку в експлуатацію, але процес прийняття в експлуатацію будинку не залежить від товариства (а.с. 24).

Відповідно до сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції України виданого 21.05.2020 серія ІУ № 07 об`єкт будівництва до експлуатації прийнято (а.с. 16).

19 жовтня 2020 року між ТОВ «Стандарт Девелопмент» та ОСОБА_1 підписано Акт приймання-передачі квартири, відповідно до якого, на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав № К.Г.8.577, укладеного між сторонами 30.01.2018 року, продавець ТОВ «Стандарт Девелопмент» передав, а покупець ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_3 на 8 поверсі, загальною площею 70, 5 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м.

Згідно з п. 4 цього Акту, сторони погодили, що вчасним та повним отриманням продавцем вартості майнових прав за квартиру від покупця та підписанням цього акту приймання-передачі, сторони засвідчують відсутність будь-яких претензій майнового та/чи немайнового характеру щодо квартири, її характеристик чи будь-яких інших.

За таких обставин, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав № К.Г.8.577 від 30.01.2018 року конкретно не визначений, адже в п. 2.4 цього договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а також прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, а тому склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ «Стандарт Девелопмент» відсутній. Вказане виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).

Зазначена правова позиція висловлена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 369/6303/19 .

Подібні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 753/20273/17, правовідносини в якій є подібними до правовідносин у даній справі, що переглядається.

Так, за наслідками розгляду справи № 753/20273/17 Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд також вірно виходив із того, що зазначеним договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно не встановлено терміну, у який продавець має отримати сертифікат відповідності, що свідчить про готовність об`єкта будівництва до експлуатації, та ввести його в експлуатацію, тому висновки суду першої інстанції про те, що указані зобов`язання мають бути виконані відповідачем у термін до кінця III-го кварталу 2016 року, обґрунтовано вважав помилковими як такі, що не узгоджуються зі змістом укладеного між сторонами договору.

Встановивши у справі, що ОСОБА_1 набула право власності на вказану квартиру за наявності підписаного нею акта приймання-передачі майнових прав та за відсутності будь-яких заперечень на час прийняття майнових прав, колегія суддів вважає, що умови договору про купівлю-продаж майнових прав є такими, що виконані сторонами у повному обсязі.

При цьому, підписуючи акт, ОСОБА_1 погодилась з тим, що вона не має будь-яких претензій майнового та/чи немайнового характеру щодо квартири, її характеристик чи будь-яких інших.

Доводи апеляційної скарги про те, що у договорі строк прийняття будинку в експлуатацію обмежений календарною датою - 30.03.2019 року, колегія суддів відхиляє, оскільки пунктом 2.4 договору купівлі-продажу майнових прав визначено орієнтовну дату одночасно двох значимих подій (завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію), які відповідно до положень ст. 39 Закону України«Про регулювання містобудівної діяльності» та інших норм містобудівного законодавства, не можуть співпадати в часі, адже прийняття будинку в експлуатацію здійснюється після завершення будівництва за процедурою, визначеною «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Так, відповідно до ст. 39 вказаного Закону, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Перед прийняттям в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта замовник забезпечує проведення контрольного геодезичного знімання такого об`єкта. Контрольне геодезичне знімання здійснюється особами, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників або Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів. Результати контрольного геодезичного знімання відображаються у формі електронного документа. Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особа, яка здійснила контрольне геодезичне знімання об`єкта, вносить його результати до Реєстру будівельної діяльності з присвоєнням реєстраційного номера в цій системі. Результати контрольного геодезичного знімання та відомості про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів передаються в порядку електронної інформаційної взаємодії до Державного земельного кадастру та відображаються на його картографічній основі.

Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, порядок видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України.

Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

Орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі необхідності під час розгляду питань, пов`язаних з видачею сертифіката, може звернутися до державних органів з метою отримання відповідних висновків. Неподання таких висновків у визначений органом державного архітектурно-будівельного контролю строк не є підставою для продовження строку видачі сертифіката або відмови в його видачі.

Отже, визначений у п. 2.4 договору купівлі-продажу майнових прав термін«орієнтовний строк будівництва та введення в експлуатацію будинку - 30.03.2019 року» не може бути розтлумачений як кінцевий термін здачі будинку в експлуатацію, а тому відсутні підстави для стягнення пені за порушення строків введення в експлуатацію будинку, що визначено умовами п. 7.12 цього договору.

Посилання позивача на не врахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 року у справі № 711/3773/19, є необґрунтованими, оскільки, незважаючи на схожі предмети позову, правовідносини у вказаних справах не є подібними до справи, що переглядається, оскільки у даному випадку, відповідно до акту приймання-передачі на квартиру від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 на 8 поверсі, загальною площею 70, 5 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м., при цьому засвідчила відсутність будь-яких майнових претензій по договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що застосування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 757/39364/15-ц для характеристики правовідносин між сторонами є безпідставним, оскільки спір у даній справі має приватноправовий характер, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Частинами 4, 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єктів, необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (з наступними змінами і доповненнями).

Згідно п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

В п. 4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів встановлено, що надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Повноваження Держархбудінспекції здійснюються її апаратом. При цьому реєстрація (повернення, скасування реєстрації) декларації щодо об`єктів, які розміщено на території кількох адміністративно-територіальних одиниць та вплив (відповідно до проектної документації) від діяльності яких після прийняття в експлуатацію буде поширюватися на дві і більше адміністративно-територіальні одиниці, здійснюється безпосередньо апаратом Держархбудінспекції, а щодо інших об`єктів - її територіальними органами за місцезнаходженням таких об`єктів.

Так як прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, то відносини щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить не до цивільно-правових, а до публічно-правових відносин.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно посилався на постанову Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 757/39364/15.

Доводи апеляційної скарги про несумлінне виконання судом обов`язку сприяти забезпеченню високоякісної судової системи, адже у разі виникнення неоднозначного тлумачення п.2.4 Договору, суд мав би призначити експертизу, колегія суддів відхиляє, оскільки збирання доказів не є обов`язком суду, а позивач з метою доказування своїх вимог щодо підстав позову не був позбавлений права та мав можливість заявити відповідне клопотання .

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів з урахуванням вказаних норм матеріального права та відповідних висновків Верховного Суду по справах з подібних правовідносин, погоджується з висновками суду першої інстанції оскільки термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначений, вказана орієнтовна дата, тобто приблизна, при цьому прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правих відносин, що свідчить про відсутність підстав вважати, що відповідач вчинив цивільно-правове порушення відносно позивача та виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.