Справа № 729/65/22
2/729/102/22 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2022 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Булиги Н.О., за участю секретаря судового засідання Романченко С.С.,

в режимі відеоконференції представника позивача адвоката Стамбула В.М.,

представника відповідача Бобровицької міської ради - Ющенко О.Ф.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Данішевського А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бобровицької міської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 11,8342 га кадастровий номер :01:000:0269, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади Бобровицької міської ради Чернігівської області, укладений 22.07.2021 року між Бобровицькою міською радою та ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що він як особа, яка здійснює господарську діяльність в с. Петрівка, виявив бажання отримати в оренду земельну ділянку для городництва за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0269, що розташована на території Бобровицької міської ради Чернігівської області та перебуває у їх комунальній власності. На запит адвоката Стамбули В. М., щодо вказаної земельної ділянки, Бобровицька міська рада надала відповідь про те що, рішенням Бобровицької міської ради 7 сесії 8 скликання від 23.04.2021 року № 376-7/VIII Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва», відповідачці ОСОБА_1 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва та надано їй в оренду земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0269, загальною площею 11,8342 га, для ведення городництва строком на 10 років, яка знаходиться на території Бобровицької міської ради Чернігівської області за межами с. Петрівка. У п. 6 цього рішення вказано, що у місячний строк слід забезпечити укладання договору оренди землі та проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, в листі від 01.07.2021 року Бобровицька міська рада вказувала, що договір оренди між Бобровицькою міською радою та ОСОБА_1 щодо зазначеної земельної ділянки на підставі рішення Бобровицької міської ради не укладався. А тому, ОСОБА_3 23.07.2021 року подав заяву до Бобровицької міської ради про надання йому в оренду земельної ділянки площею 0,6000 га для городництва за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0269. В подальшому, 27.08.2021 року позивачеві Бобровицькою міською радою було надано відповідь про відмову у наданні земельної ділянки в оренду у зв`язку із тим, що вона перебуває у користуванні іншої особи. 27.09.2021 позивачеві стало відомо про те, що 22.07.2021 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 11,8342 га кадастровий номер :01:000:0269, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади Бобровицької міської ради Чернігівської області між Бобровицькою міською радою та ОСОБА_1 на підставі рішення Бобровицької міської ради 7 сесії 8 скликання від 23.04.2021 року № 376-7/VIII Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва». ОСОБА_3 вважає, що укладення вказаного договору оренди від 22.07.2021 року порушує його права, а також права територіальної громади Бобровицької міської ради, оскільки договір оренди земельної ділянки площею 11,8342 га кадастровий номер :01:000:0269 було укладено всупереч вимогам ст.36 Земельного кодексу України, яка станом на дату укладення договору оренди передбачала передачу в оренду земельних ділянок громадянам для городництва у розмірі 0,6 га, разом з тим, договір оренди вказаної земельної ділянки укладено без дотримання умов п. 6 Рішення Бобровицької міської ради 7 сесії 8 скликання від 23.04.2021 року. Тому, позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 11,8342 га кадастровий номер :01:000:0269, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади Бобровицької міської ради Чернігівської області, укладений 22.07.2021 року між Бобровицькою міською радою та ОСОБА_1 та стягнути солідарно з відповідачів на його користь судові витрати.

Представник позивача, адвокат Стамбула В.М., в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав та просив їх задовольнити. Додав, що позивачем не оспорюється рішення 7 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області від 23.04.2021 щодо надання відповідачці ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки, оскільки воно було прийняте в межах повноважень міської ради з дотриманням чинного законодавства. Проте, сам договір оренди від 22.07.2021 був укладений під час дії нової редакції норми ст.36 Земельного кодексу України, яка набула чинності 27.05.2021 року та передбачала надання громадянам у користування земельних ділянок для городництва у розмірі 0,6 га. Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача витрати понесені на сплату судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень, докази на підтвердження розміру яких буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У судовому засіданні представник відповідача Бобровицької міської ради Ющенко О.Ф. позов не визнала та виклала позицію зазначену у відзиві на позов Бобровицької міської ради, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що дійсно рішенням 7 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області від 23.04.2021 відповідачці ОСОБА_1 було надано в оренду земельну ділянку площею 11,8342 га для городництва, кадастровий номер :01:000:0269, що розташована на території Бобровицької міської ради за межами с.Петрівка. 22.07.2021 було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки. При винесенні даного рішення та укладення договору оренди міська рада керувалася діючим на той час законодавством та діяла в межах наданих їй повноважень щодо передачі в оренду земельних ділянок громадянам, при цьому Конституцією України закріплена гарантія щодо незворотності в дії та часі законів та інших нормативно-правових актів, а тому реалізація права особи має здійснюватися за нормами чинними на момент вираження волевиявлення такої особи. Укладення договору оренди з порушенням місячного строку визначеного зазначеним рішенням не є підставою для визнання такого договору недійсним, оскільки таке не закріплено ніякими нормативно-правовими актами. Саме ж рішення ніким не оспорювалося та було чинним на дату укладення договору оренди. Також представник відповідача зазначає, що право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права. Порушення має бути реальним, на час звернення до суду стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально визначені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Зі змісту позовних вимог, матеріалів справи, не вбачається, що на момент звернення до суду, оспорюваним договором були порушені права чи інтереси позивача. Посилання позивача на те, що він мав намір отримати в оренду частину спірної земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, якого зі змісту позовних вимог не встановлено.

Представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Данішевським А.В., у судовому засіданні та у відзиві викладена аналогічна позиція. Так, адвокат зазначає, що ОСОБА_1 у встановлений Законом спосіб набула право оренди земельної ділянки площею 11,8342 га для городництва, кадастровий номер :01:000:0269, що розташована на території Бобровицької міської ради за межами с.Петрівка, а тому підстав визначених діючим законодавством для визнання договору оренди від 22.07.2021 недійсним немає. Разом з тим, адвокат також посилається не те, що рішення 7 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області від 23.04.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва та надання відповідачці ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки, на підставі якого було укладено договір оренди, жодною зі сторін не оскаржувалося, а отже воно було дійсним. Адвокат також звертає увагу, що позов не містить законного обґрунтування порушення на момент звернення до суду оспорюваним договором прав чи інтересів позивача, а також вказує, що застосування до правовідносин, які були реалізовані 23.04.2021, норми абз.2 ч.1 ст.36 ЗК України, яка набула чинності 27.05.2021 є неприпустимим, оскільки Конституцією України передбачена гарантія щодо незворотності в дії та часі законів та інших нормативно-правових актів. Вважає ОСОБА_3 неналежним позивачем у справі. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу, докази про розмір яких буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ суд створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторони ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бобровицької міської ради 7 сесії 8 скликання від 23.04.2021 року № 376-7/VIII Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва», ОСОБА_1 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва та надано в оренду земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0269, загальною площею 11,8342 га, для ведення городництва строком на 10 років, яка знаходиться на території Бобровицької міської ради Чернігівської області за межами с. Петрівка. У п.6 Рішення йдеться про забезпечення укладення договору оренди землі та проведення державної реєстрації права оренди.

З договору оренди землі від 22.07.2021 року, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що орендодавець Бобровицька міська рада на підставі рішення Бобровицької міської ради 7 сесії 8 скликання від 23.04.2021 року № 376-7/VIII, передала в оренду орендарю ОСОБА_1 в строкове платне користування земельну ділянку площею 11,8342 га, кадастровий номер :01:000:0269, сільськогосподарського призначення для городництва. Договір укладено на 10 років.

Листом виконавчого комітету Бобровицької міської ради № 03-11/1339 від 01.07.2021 року адвокату Стамбулі В.М. було повідомлено, що договір оренди землі між Бобровицькою міською радою та ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0269, площею 11,8342 га, яка надана їй в оренду для городництва згідно рішення 7 сесії 8 скликання від 23.04.2021 року № 376-7/VIII «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва» не укладався. Проект землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки в Бобровицькій міській раді відсутній.

23.07.2021 року ОСОБА_3 звернувся до Бобровицької міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення городництва площею 0,6000 га, яка знаходиться за межами с. Петрівка. Рішенням Бобровицької міської ради Чернігівської області 11 сесії 8 скликання від 27.08.2021 року №572-11/ VIII «Про відмову у наданні дозволів на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для городництва на території Бобровицької міської ради Чернігівської області», ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,6000 га у зв`язку з тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0269, загальною площею 11,8342 га, перебуває у користуванні іншого громадянина і може бути передана у власність чи користування за рішенням органів місцевого самоврядування лише після припинення права користування нею в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Проте, аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12 ЦПК України).

Статтею 1, частиною 2 ст.4 та ч.1 ст.5 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.2 ст.16 вказаного Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України).

У ч.2 ст.93 ЗК України закріплено, що земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно частини 1 ст.36 ЗК України, у редакції яка діяла станом на 23.04.2021, тобто на час прийняття міською радоюРішення «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва» та надання відповідачці ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 11,8342 га із земель комунальної власності, громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

Пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, дійсних станом на дату укладення договору оренди земельної ділянки від 22.07.2021, визначено, зокрема, що громадяни, які одержали у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, Бобровицька міська рада при передачі ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 11,8342 га для городництва, яка перебуває у комунальній власності, діяла в межах своїх повноважень, керуючись при цьому нормами діючого на той час законодавства, які не передбачали будь-яких обмежень щодо розміру земельної ділянки, яка передавалася в оренду. А тому, посилання позивача на ч.1 ст.36 ЗК України в редакції від 27.05.2021, не може бути взято судом до уваги як підстава для визнання недійсним договору оренди від 22.07.2021, оскільки на час прийняття міською радою Рішення № 376-7/VIII від 23.04.2021 року норма ч.1 ст. 36 Земельного кодексу України діяла у іншій редакції і укладення договору оренди землі після набрання чинності змінами внесеними до ч.1 ст.36 ЗК України не спростовує правомірність набуття ОСОБА_1 у користування земельної ділянки.

У судовому засіданні встановлено, що рішення Бобровицької міської ради 7 сесії 8 скликання від 23.04.2021 року № 376-7/VIII Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва» ніким не оспорювалося, тобто було чинним на дату укладення вищезазначеного договору оренди землі.

За приписами ст.152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених, індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благам; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 (щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України), зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст, спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Вказані положення не дозволяють оскаржувати рішення або певні обставини абстрактно, лише тому, що позивач вважає начебто порушені його права.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права. Порушення має бути реальним, на час звернення до суду стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально визначені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Разом з цим, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України судової палати у цивільних справах висловлений у спорі про визнання договору недійсним (Постанова від 25 грудня 2013 року справа № 6-94 цс 13), відповідно до якого однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

У постанові ПВСУ від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що вирішуючи спори про припинення права користування земельною ділянкою, суди повинні враховувати, що лише орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це та лише в порядку, визначеному Законом. У випадках визначених нормами Земельного кодексу України, припинення права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку.

Отже, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів осіб у сфері цивільно-правових відносин, вирішуючи спір, суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи або законні інтереси особи. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Тобто, право на судовий захист має особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів і така особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних чинним законодавством інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю з боку відповідачів.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У відповідності до вимог частини першої статті 81 Цивільного процесуального Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запреречень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи, що Бобровицька міська рада на час прийняття рішення від 23.04.2021 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва» діяла у межах наданих їй Законом повноважень, які існували до внесення відповідних змін, та враховуючи, що дане рішення не оскаржувалося та не було скасувано, і на його виконання 22.07.2021 було укладено договір оренди з ОСОБА_1 , здійснюючи системний аналіз положень законодавства України, а також враховуючи, що позивачем у судовому засіданні в обсязі встановлених у даній справі фактичних обставин не доведено порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів оспорюваним договором, які б підлягали захисту та відновленню в судовому порядку, суд доходить висновку про необгрутованість позову та відмову у його задоволенні у повному обсязі.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду не підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись статтями 7,10,12,13,76-81,89,95, 137,141,258,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.16, 203,215 Цивільного кодексу України, статтями 4,5,16 ЗУ «Про оренду землі», Земельним кодексом України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Бобровицької міської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач - Бобровицька міська рада Чернігівської області, 17400, вул.Незалежності, 46 м.Бобровиця Чернігівська область, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 24.06.2022.

Суддя Н.О.Булига