КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 761/24347/19

провадження № 22-ц/824/1382/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року у складі судді Мальцева Д.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 16 150 грн щомісяця з урахуванням індексації, починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтуванні позовних вимог зазначала, що сторони до 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. У фактичних шлюбних відносинах ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син, ОСОБА_5 .

Вказувала, що на утримання сина вона витрачає 32 300 грн щомісячно (оплата за дитячий садочок, курси англійської мови, придбання продуктів харчування, одягу).

Посилалася на те, що спільний син сторін повністю перебуває на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги не надає, а тому оскільки батьки рівні у своїх обов`язках щодо дитини, просила стягувати з відповідача половину вказаної суми.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16 150 грн щомісячно, починаючи з 18 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з указаним заочним рішенням, 15 листопада 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову частково та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 5 000 грн щомісячно з дня постановлення ухвали судом апеляційної інстанції і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду прийняте з порушенням вимог матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, не відповідає завданням цивільного судочинства.

Зауважує, що відповідач по справі ОСОБА_2 є громадянином Казахстану, в Україні постійно не проживає, жодних повідомлень від позивача про факт її звернення до Шевченківського районного суду з позовною заявою не отримував, про призначений судовий розгляд та постановлення 29 січня 2020 року судом заочного рішення у справі обізнаний не був. Копія заочного рішення відповідачу не вручалась.

Стверджує, що у позовній заяві зазначена адреса відповідача як: АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності, помешкання за вказаною адресою належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу, однак відповідач у ньому не проживає.

Вказує, що на момент звернення позивача до суду, проведення судового розгляду, направлення повідомлень та ухвалення рішення, відповідач знаходився за межами України, про що свідчить відмітки у закордонному паспорті громадянина Казахстану. Таким чином, усі повідомлення відповідачу направлялись на неналежну адресу, що підтверджується фактом повернення адресованої йому кореспонденції за закінченням терміну зберігання.

Стверджує, що судом першої інстанції було помилково встановлено, що позивач самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток спільної з відповідачем дитини у розмірі 32 300 грн щомісячно, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає, оскільки лише за період, що був обрахований судом для встановлення витрат позивача на утримання дитини (квітень - травень 2019 року), відповідач перерахував позивачу 22 500 грн на утримання дитини та сплатив вартість навчання сина в сумі 12 000 грн, на підтвердження чого долучає до матеріалів справи відповідні квитанції.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем. Позивач самостійно несе тягар по утриманню сина. Відповідач на день винесення рішення по справі матеріальної допомоги не надає, при цьому, є працездатним, має нерухоме майно у власності, не одружений, інших утриманців не має та може надавати матеріальну допомогу.

Відповідач зазначені в позові обставини не спростував, доказів протилежного не надав.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в Республіці Казахстан, місто Алмати, що підтверджується Свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 , актовий запис № 10-321-14-0004540, видане відділом ЗАЦС Бостандикського району м. Алмати (переклад з російської мови на українську виконано перекладачем Сергієвою Ю.П. , 23.08.2018, вірність копії засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А. 23.08.2018, зареєстровано в реєстрі за № 23425, 23426.

Батьками ОСОБА_8 вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про встановлення батьківства від 07 листопада 2014 року, актовий запис № 30-321-14-0000529, ОСОБА_2 визнаний батьком ОСОБА_5 , який народився у ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Начальником відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА Кодак Л.В. № 33086504 від 07 вересня 2018 року, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , яка також зареєстрована за вказаною адресою згідно відміток в паспорті громадянина України.

За змістом Довідки № 1653/15 про реєстрацію особи громадянином України, виданої ОСОБА_5 за підписом заступника начальника ГУДМС України в м. Києві Войналовича М.В. від 02 листопада 2015 року, дитина набула статусу громадянина України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89292505 від 12 червня 2017 року, позивач та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .

За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_1 посилається на те, що самостійно несе витрати на утримання дитини, а саме витрати на дитячий садочок та навчання сина (Підготовча школа «Лелека», курси англійської мови), витрати на продукти харчування, витрати на придбання необхідного сезонного одягу, що складає 32 300 грн щомісячно, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає.

Заперечуючи доводи позивача, ОСОБА_2 зазначає про те, що аліменти у розмірі 16 150 грн є надмірним тягарем для нього, оскільки сукупний заробіток відповідача за 6 місяців 2021 року (травень - жовтень) склав 765 360 тенге, що становить 46 492,56 грн, на підтвердження чого долучає до додаткових пояснень до апеляційної скарги довідку ТОВ «Oil Trade Center» №200 від 11 листопада 2021 року та довідку про заробітну платню №1 (а.с. 179, 181). Зазначає, що визнає позовні вимоги частково - у розмірі 5 000 грн.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріалами справи встановлено, що оскаржуване рішення суду було ухвалено за відсутності відповідача, докази належного повідомлення останнього про розгляд даної справи відсутні, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення місцевим судом відмовлено, що свідчить про відсутність у відповідача можливості подати вищевказані докази на стадії розгляду справи судом першої інстанції та є підставою для прийняття вказаних доказів на стадії апеляційного перегляду.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі та стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 16 150 грн, не встановив та не перевірив рівень доходу позивача та відповідача, спроможність відповідача сплачувати щомісячно 16 150 грн аліментів на дитину. Внаслідок ухвалення заочного рішення за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи, місцевий суд неповно з`ясував всі обставини справи, не врахував докази, надані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з обов`язку батьків утримувати дитину, врахувавши вік, стан здоров`я та інтереси малолітнього ОСОБА_5 , матеріальне становище ОСОБА_2 , зваживши на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а відповідач визнає позов частково - у розмірі 5 000 грн, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн, оскільки докази про те, що відповідач, будучи в працездатному віці та отримуючи постійний дохід, спроможний сплачувати аліменти у розмірі 16 150 грн відсутні, також як і відсутні належні докази того, що позивач щомісячно витрачає на дитину саме 32 300 грн. Квитанції, долучені до позовної заяви, не підтверджують того, що вказані витрати носять постійний характер, всі куплені речі та товари спрямовані саме на дитину ОСОБА_5 та є необхідними.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для зміни оскаржуваного рішення шляхом зменшення розміру присуджених аліментів з 16 150 грн до 5 000 грн.

Такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, виходячи з меж здібностей і фінансових можливостей відповідача.

Інші доводи апелянта щодо стягнення аліментів з дня постановлення ухвали судом апеляційної інстанції є неспроможними, оскільки суперечать вимогам частини першої статті 191 СК України, якою передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року - змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик