УХВАЛА

Іменем України

28 червня 2022 року

м. Київ

справа № 461/8292/20

провадження № 61-4216ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування неправдивих відомостей та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду

м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати останнього спростувати недостовірні відомості стосовно «цькування», «чинення психологічного тиску» та булінгу, зазначених у скарзі № С-111 від 12 серпня

2019 року, заяві № С-127 від 30 вересня 2019 року, заяві № С-163 від 27 грудня 2019 року та у позовній заяві, апеляційній скарзі у справі № 461/8348/19 шляхом звернення до ректора Львівського національного університету імені І Франка

із відповідною заявою, стягнути з останнього моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що працює начальником юридичного відділу Львівського національного університету імені І. Франка

з 2015 року. ОСОБА_2 скаргами та висловлюваннями дискредитує його,

як начальника юридичного відділу та ставить під сумнів компетентність,

як керівника серед колег та підлеглих, чим завдає моральних та психологічних страждань. Вказує, що поширенням інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, порушивши його честь, а тому просив задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2021 року

в задоволенні позову відмовлено.

Вказане судове рішення, в частині відмови у зобов`язанні спростувати неправдиві відомості в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

06 травня 2022 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку

до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду

м. Львова від 21 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року. Повний текст постанови апеляційного суду складено 16 березня 2022 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями

від 11 травня 2022 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі № 464/12824/14-ц.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. від 16 травня 2022 року відмовлено

у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору; залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 та надано строк для усунення недоліків скарги

до 16 червня 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме: для надання нової редакції касаційної скарги

та доказів сплати судового збору.

У встановлений суддею строк ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанцію про сплату судового збору від 15 червня 2022 року на суму

1681,60 грн та нову редакцію касаційної скарги.

Нормами статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Вказану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень, і ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення цього строку, з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду отримано 08 квітня 2022 року, що підтверджується штрихкодовим ідентифікатором на копії конверта Львівського апеляційного суду.

Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 працює на посаді начальника юридичного відділу Львівського національного університету імені І. Франка,

а ОСОБА_2 на час розгляду справи у суді першої інстанції обіймав посаду старшого лаборанта Інституту франкознавства Львівського національного університету імені І. Франка.

Також установлено, що 12 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернувся на ім`я ректора Мельника В. П. зі скаргою, в якій зазначив, що після його повернення

на роботу в Інститут франкознавства, цькування на роботі продовжується, зокрема, 01 серпня 2019 року декан філологічного факультету ОСОБА_4

та начальник юридичного відділу ОСОБА_5 психологічно тиснучи на нього змушували підписати Посадову інструкцію старшого лаборанта.

30 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся на ім`я ректора Мельника В. П.

із заявою, про виплату йому суми відшкодування у розмірі 200 000,00 грн

за цькування на роботі (булінг), оскільки таке продовжується.

27 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся на ім`я ректора Мельника В. П.

із заявою, у якій повідомив про відмову йому у завіренні документів, вказавши, що така відмова відбулась через постійний тиск начальника юридичного відділу ЛНУ ім. Івана Франка - ОСОБА_1 на відділ кадрів.

31 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Галицького районного суду

м. Львова з позовом до ЛНУ імені І. Франка про виплату відшкодування

200 000,00 грн за вчинені цькування та просив зобов`язати відповідача зняти незаконно оголошену 13 серпня 2019 року догану (Наказ № 3022).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/8348/19

від 20 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Львівського Національного університету ім. І. Франка - Мельника В.П. від 13 серпня

2019 року № 3022 про оголошення догани старшому лаборанту Інституту франкознавства ОСОБА_2 , у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку. В задоволенні решти позову відмовлено.

Стаття 3 та стаття 28 Конституції України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу

до його гідності.

Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації,

а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно із статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності

та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Підставою для задоволення позову у справах про захист ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; поширення інформації,

що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися

до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових

і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання,

що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема

з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню

та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Засвоїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності

та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки поширена ОСОБА_2 інформація щодо чинення відносно нього психологічного тиску, цькування та булінгу ОСОБА_1 є оціночними судженнями, а тому не можуть бути предметом судового захисту.

Крім того, звернення ОСОБА_2 зі скаргами на дії ОСОБА_1 , який працює на посаді начальника юридичного відділу університету, на адресу ректора

ЛНУ ім. І. Франка, який компетентний перевірити інформацію, викладену у скарзі, є його особистим конституційним правом, що передбачене статтею 40 Конституції України.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду

від 20 березня 2019 року у справі № 758/14324/15-ц (провадження

№ 61-19478св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 569/5269/16-ц (провадження № 61-508св17), від 20 травня 2019 року у справі № 591/7099/16-ц (провадження № 61-34159св19), від 19 червня 2019 року у справі № 380/951/17 (провадження № 61-31057св18) і таким правовим висновкам рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить,

що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Ураховуючи наведене, судові рішення ухваленоз дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосування норм права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування

чи тлумачення.

Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 травня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова

від 21 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 15 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про спростування неправдивих відомостей

та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська