Справа № 161/9077/19
Провадження № 4-с/161/13/22
У Х В А Л А

23 червня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду в місті Луцьку скаргу боржника ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича у виконавчому провадженні №62645430 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/9077/19 за позовом Державного підприємства «Сетам» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2021 року боржник звернулася до суду з цієї скаргою.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2019 року у цивільній справі №161/9077/19, яка залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12 травня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «СЕТАМ» 133 543 грн. 84 коп., з яких 92 050 грн. заборгованості за зберігання майна, 6 658 грн. трьох відсотків річних, 27 835 грн. 81 коп. втрат від інфляції.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області від 24 липня 2020 року відкрито виконавче провадження №62645430 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/9077/19.

В межах цього ж виконавчого провадження, 30 липня 2020 року здійснений опис та арешт рухомого майна боржника, а саме - 5 транспортних засобів марки «КРАЗ», які передані на відповідальне зберігання ДП «Сетам».

Також, постановами приватного виконавця від 19 березня 2021 року накладено арешт на ряд нерухомого майна, яке належить боржнику, а саме:

1) картоплесховище А-1 за адресою АДРЕСА_1 ;

2) нежитлове приміщення, споруда хлібзаводу А-2, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

3) приміщення звірогосподарства А-2, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Вищенаведене нерухоме майно також було передано на відповідальне зберігання ДП «Сетам».

Постановою приватного виконавця від 22 жовтня 2021 року виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Цієї ж постановою знято арешт з вантажних автомобілів КРАЗ 255 зеленого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 у кількості 5 штук, який накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. про опис та арешт майна (коштів ) боржника за номером 62645430 від 30 липня 2020 року, а також з нерухомого майна.

Боржник зазначає, що не зважаючи на повне виконання рішення суду та закінчення виконавчого провадження у зв`язку з цим, приватний виконавець не повертає йому за актом-прийому передачі арештоване рухоме та нерухоме майно.

Також, боржник вважає, що приватний виконавець в першу чергу мав звернути стягнення на кошти боржника у банківських установах, але цього не зробив, у зв`язку з чим необґрунтовано звернув стягнення на рухоме та нерухоме майно.

Крім того, боржник вважав протиправною постановою приватного виконавця від 21 жовтня 2021 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, оскільки необхідності в оцінці майна боржника не було.

З наведених вище підстав боржник просив суд:

1) визнати незаконною та скасувати п.3 постанови приватного виконавця від 21 жовтня 2021 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження;

2) зобов`язати приватного виконавця повернути за актом приймання-передачі арештоване нерухоме та рухоме майно боржника;

3) визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця щодо виконання вимог ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» та несписання першочергово коштів з рахунків боржника.

Ухвало суду від 11 листопада 2021 року у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 21.10.2021 у межах виконавчого провадження №62645430 відмовлено.

Роз`яснено ОСОБА_1 її право на звернення з позовом на постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 21.10.2021 у межах виконавчого провадження №62645430 в порядку адміністративного судочинства.

В судове засідання для розгляду скарги боржник не прибула, представник боржниці просив здійснювати розгляд скарги без їх участі, скаргу просив задовольнити у повному обсязі.

Приватний виконавець Скрипник В.Л. у письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні скарги. В судове засідання не прибув, але у письмовій заяві просить суд слухати скаргу за його відсутності.

Стягувач своєї письмової позиції стосовно скарги не надав, в судове засідання свого представника не направив.

Дослідивши письмові матеріали скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що її слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2019 року у цивільній справі №161/9077/19, яка залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12 травня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «СЕТАМ» 133 543 грн. 84 коп., з яких 92 050 грн. заборгованості за зберігання майна, 6 658 грн. трьох відсотків річних, 27 835 грн. 81 коп. втрат від інфляції.

На примусове виконання вказаного рішення суду, судом 04 червня 2020 року був виданий виконавчий лист (а.с.11).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області від 24 липня 2020 року відкрито виконавче провадження №62645430 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/9077/19 а.с.13).

Цього ж дня, а саме - 24 липня 2020 року від стягувача у виконавчому провадженні надійшла заява з проханням першочергово звернути стягнення на рухоме майно боржника у вигляді 5 транспортних засобів марки «КРАЗ» (а.с.78).

В межах цього ж виконавчого провадження 30 липня 2020 року здійснений опис та арешт рухомого майна боржника, а саме - 5 транспортних засобів марки «КРАЗ», які передані на відповідальне зберігання ДП «Сетам» (а.с.51).

Також, постановами приватного виконавця від 19 березня 2021 року накладено арешт на ряд нерухомого майна, яке належить боржнику, а саме:

1) картоплесховище А-1 за адресою АДРЕСА_1 ;

2) нежитлове приміщення, споруда хлібзаводу А-2, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

3) приміщення звірогосподарства А-2, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 (а.с.45-50).

Вищенаведене нерухоме майно також було передано на відповідальне зберігання ДП «Сетам».

Постановою приватного виконавця від 22 жовтня 2021 року виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду (а.с.39-44).

Цієї ж постановою знято арешт з вантажних автомобілів КРАЗ 255 зеленого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 у кількості 5 штук, який накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. про опис та арешт майна (коштів ) боржника за номером 62645430 від 30 липня 2020 року, а також з нерухомого майна.

Листами від 22 жовтня 2021 року приватний виконавець повідомив Волинську та Полтавські філії ДП «Сетам» про закінчення виконавчого провадження та необхідність повернення арештованого та описаного майна боржнику (а.с.82-85).

Надаючи свою правову оцінку доводам боржника про неправомірність дій приватного виконавця стосовно звернення стягнення на його рухоме та нерухоме майно, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

В той же час, відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

А у частині сьомій статті 26 цього ж Закону передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

А за пунктом 3 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

В розглядуваному випадку боржник не скористався своїм правом запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу, як це передбачено у ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, боржник не подавав приватному виконавцю декларацію про свій майновий стан і зазначенням, серед іншого, рахунків у банках чи інших фінансових установах.

Також в матеріалах справи відсутні достовірні докази того, що станом на день відкриття виконавчого провадження на рахунках боржника були достатні кошти для виконання рішення суду. Наявна в матеріалах скарги довідка АТ АКБ «Львів» від 12 жовтня 2021 року підтверджує лише наявність таких коштів станом на 12 жовтня 2021 року, але доказів що станом на день відкриття виконавчого провадження, або на час звернення стягнення на майно боржника (липень 2020 року, березень 2021 року), на ньому були відповідні кошти, боржник суду не надав (а.с.27).

Зважаючи на вищевикладене, а саме - відсутність у приватного виконавця відомостей про банківських рахунки боржника, як фізичної особи, а також про розмір коштів, які знаходяться на таких рахунках, неподання боржником у строк встановлений законом декларації про свій майновий стан, або пропозицій про черговість звернення стягнення на майно, а також враховуючи наявність заяви стягувача про першочергове звернення стягнення на рухоме майно боржника, суд дійшов висновку, що приватний виконавець обґрунтовано та правомірно не звертав першочергове стягнення на кошти боржника у банківських рахунках, а тому скарга в цій частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог скарги про зобов`язання приватного виконавця повернути вилучене майно за актами приймання-передачі, суд зазначає таке.

Частинами першою-третьою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

У разі, якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Суд зауважує, що ні в чинному Законі України «Про виконавче провадження», ні в Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, ні в Порядку реалізації арештованого майна, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5 (далі Порядок №2831/5), не передбачено чіткого порядку повернення арештованого та описаного майна боржника, у разі закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з нього.

Частиною першою статті 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Беручи до уваги факт відсутності у чинному законодавстві порядку повернення арештованого та описаного майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з нього, а також наявність спору між боржником та приватним виконавцем з цього приводу, суд, за аналогією закону, застосовує найбільш наближені положення пункту 5 розділу ІІ Порядку №2831/5, які вказують, що у разі передачі майна на зберігання Організатору складається акт приймання-передавання арештованого майна.

В акті приймання-передавання арештованого майна зазначаються: дата, час і місце складання акта; прізвище, ім`я, по батькові особи, яка приймає майно на зберігання (у разі якщо майно приймається уповноваженою особою Організатора або третьої особи, залученої Організатором, зазначається документ, який підтверджує повноваження цієї особи); найменування відділу державної виконавчої служби, у якому працює державний виконавець, а також прізвище, ім`я, по батькові державного виконавця, який передає майно. Якщо арештоване майно передається приватним виконавцем, вказуються прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ та номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження; назва кожного внесеного в акт предмета, опис його стану та наявних дефектів, його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проба, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу, додаткові елементи, аксесуари, наявна супровідна та технічна документація тощо); відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та майнову відповідальність за його розтрату, відчуження, приховування або підміну.

У разі передачі на зберігання транспортного засобу в акті приймання-передавання арештованого майна зазначаються: марка; модель; номер кузова (номер шасі); рік випуску; об`єм двигуна; вид пального; пробіг; комплектація; колір; тип кузова; тип трансмісії; наявність пошкоджень, подряпин, вм`ятин, корозії тощо; додаткові відомості.

Акт приймання-передавання підписується особою, якій передається майно, та виконавцем.

На переконання суду, оскільки вилучене у боржника майно приватний виконавець передав зберігачу (ДП «Сетам») за актами приймання-передачі, в якому зафіксовані відповідні технічні характеристики майна, його комплектація, стан тощо, то і повернути таке майно боржнику приватний виконавець повинен, оформивши такі самі акти, адже це забезпечує схоронність майна та фіксацію його актуального стану на момент вилучення, а також на момент повернення боржнику.

З матеріалів справи слідує, що боржник у заяві про закінчення виконавчого провадження наполягав на оформленні саме таких актів між ним та приватним виконавцем, але останній проігнорував таку вимогу та обмежився лише складанням повідомлень зберігачу майна (а.с.39). Відомостей про ухилення боржника від складання таких актів матеріали скарги не містять, а з відзиву приватного виконавця слідує, що він саме заперечує необхідність складання таких документів.

Враховуючи вищевикладене, для забезпечення боржнику можливості повернення у своє володіння вилученого майна та захисту його права на мирне володіння ним, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення скарги в цій частині.

Керуючись ст. 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича у виконавчому провадженні №62645430 повернути боржнику ОСОБА_1 за актами приймання-передачі таке майно:

1) картоплесховище А-1 за адресою АДРЕСА_1 , яке було арештоване та описане 19 березня 2021 року;

2) нежитлове приміщення, споруда хлібзаводу А-2, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яке було арештоване та описане 19 березня 2021 року;

3) приміщення звірогосподарства А-2, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , яке було арештоване та описане 19 березня 2021 року;

4) вантажні автомобілі КРАЗ 255 зеленого кольору, реєстраційні номера НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , у кількості 5 штук, які були арештовані та описані 30 липня 2020 року.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк