Справа № 159/6813/21
Провадження № 2/159/244/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кондратюка Володимира Веніаміновича до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

Моша Зденєк, в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся із позовом до ОСОБА_2 , із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути із відповідача 232 413 грн 96 коп., з яких: 199 788 грн 90 коп. інфляційних втрат, 32 625 грн 06 коп. три проценти річних.

1. Стислий виклад позицій сторін у справі

1.1. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що за ОСОБА_2 рахується заборгованість перед ОСОБА_4 у сумі 90 000 грн. Рішенням суду від 23.11.2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь МошиЗденєка 90 000 грн заборгованості, 1 020 грн судових витрат. Станом на листопад 2021 заборгованість відповідачем не сплачена. Керуючись частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач просить стягнути з відповідача 199 788 грн 90 коп. інфляційних втрат, 32 625 грн 06 коп. 3% річних за період існування заборгованості 01.01.2010 по 16.12.2021.

1.2. У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що із даними вимогами позивач звернувся до суду після звернення з первісним позовом про стягнення заборгованості; зобов`язальні правовідносини не виникають на підставі судового рішення. Також заявив про застосування строків позовної давності та у зв`язку із їх пропуском, відмовити у позові.

2. Рух справи в суді. Вирішення заяв, клопотань.

Позовна заява направлено до суду поштовим зв`язком 08.11.2021, надійшла до суду 12.11.2021; провадження у справі за вказаним позовом відкрите 15.11.2021; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

У межах підготовчого провадження ухвалою від 16.12.2021 відмовлено у задоволені клопотання представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 15.04.2022 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду на 20.05.2022, відкладено на 21.06.2022.

Учасники подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі.

З огляду на неявку у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

3. Фактичні обставини справи.

Відповідно до договору позики від 30.04.2009 Моша Зденєк передав ОСОБА_2 90 000 грн, якій останній зобов`язувався повернути до 15.06.2009.

В обумовлений строк позичальник коштів не повернув, у зв`язку із чим позикодавець звернувся до суду із позовом про їх стягнення.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2009 у цивільній справі № 2-1593/2009, яке набрало законної сили, із ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 90 000 грн боргу.

Станом на листопад 2021 року вказане судове рішення не виконане. Зазначену обставину відповідач не заперечив, не спростував доказами.

Отже, на час звернення до суду (08.11.2021), за ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 наявна заборгованість у сумі 90 000 грн, що виникла на підставі договору позики від 30.04.2009, законність і обгрунтованість якої підтверджено рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2009 у цивільній справі № 2-1593/2009.

4. Норми права, які застосував суд.

Згідно із статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено статтею 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

Відповідно достатті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Обставини щодо виникнення між сторонами правовідносин на підставі укладеного договору позики у силу частини четвертої статті 82 ЦПК України суд вважає доведеними.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зокрема,статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 625ЦК Українинарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено правовий висновок, згідно з яким законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки станом на час звернення позивача до суду зобов`язання боржника з повернення кредиту належним чином не виконане, прострочення боржника є триваючим правопорушенням.

Представник відповідача у письмовій заяві від 26.11.2021 заявив про застосування строків позовної давності за заявленими позовними вимогами.

Щодо застосування строків позовної давності суд керується таким.

Пунктом 1 статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод(далі -Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (стаття 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З огляду на зазначене, суд доходить до висновку про застосування строку позовної давності щодо стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних, а тому стягненню підлягає сума у межах строку позовної давності за три роки до звернення до суду з позовом, тобто з 08.11.2018 по 08.11.2021. Для нарахувань за період з 09.11.2021 по 16.12.2021 трирічний строк звернення до суду позивачем не пропущений. Відтак, загальний період нарахування становить: із 08.11.2018 по 16.12.2021 (1 135 днів).

Суд, дослідивши розрахунок інфляційних нарахувань і 3% річних, проведений позивачем, застосовуючи строк позовної давності за заявою представника відповідача, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача:

1) 19 908 грн інфляційних збитків (90 000 грн х 122,12 (сукупний індекс інфляції) / 100% - 90 000 грн);

2) 8 388 грн 49 коп. 3% за користування грошовими коштами (розраховано за формулою:Сума боргу х Процентна ставка / 100% / 365 днів х Кількість днів).

У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

5. Розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Із урахуванням часткового задоволення позову (на 12,2%), із відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 283 грн 65 коп. (2 325 грн х 12,2% / 100%).

Керуючись статтями 4,5,11,12,13,76,77,81,141, 200,247,265,280-282,354 ЦПК України, статтями 202,207,526,533,545,625,1046-1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19 908 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісім грн) інфляційних втрат; 8 388 грн 49 коп. (вісім тисяч триста вісімдесят вісім грн 49 коп.)3% річних, усього 28 296 грн 49 коп. (двадцять вісім тисяч двісті дев`яносто шість грн 49 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моши Зденєка 283 грн 65 коп. (двісті вісімдесят три грн 65 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування, імена сторін та інших учасників справи:

позивач Моша Зденєк, РНОКПП , АДРЕСА_1 ;

представник позивача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

представник відповідача ОСОБА_6 , АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 21.06.2022.

Головуючий:Ю. Ф. ВОЛКОВА