Справа № 309/2903/22
Провадження № 2/309/566/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді : Савицький С.А.

при секретарі : Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В позові посилається на те, що 11 жовтня 2014 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Велятинської сільській раді Хустського району Закарпатської області, актовий запис №32. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2016 року по справі №309/3346/16-ц шлюб між сторонами розірвано та залишено їхню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на вихованні та утриманні біля відповідачки ОСОБА_2 . Разом з тим він переконаний, що їхня неповнолітня донька ОСОБА_4 має проживати з ним, оскільки відповідачка має намір виїхати за кордон, з метою працевлаштування. На даний момент ближчого родича, окрім нього у дітей немає, тобто подбати про них окрім нього нікому. Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вони дійшли до спільної згоди, що більш прийнятним буде, щоб дитина виховувались та спільно проживала разом з ним за адресою АДРЕСА_1 . Просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

В порядку передбаченому ЦПК України, відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. До суду надіслала відзив на позов, позовні вимоги визнала в повному обсязі. У зв`язку її виїздом за межі 31 липня 2022 року за кордон, просить розгляд справи провести без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2016 року по справі №309/3346/16-ц розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11.10.2014 року у виконкомі Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис №32. За судовим рішенням виховання та утримання дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено біля матері.

Зазначене судове рішення набрало законної, а тому встановлені у ньому обставини, в силу положень статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що згідно з Акту обстеження від 15.07.2022 р. №678, складеного депутатами Вишківської селищної ради, з 05.06.2022 р. малолітня дочка сторін проживає спільно з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно судом з`ясовано, що 31 липня 2022 року відповідачка виїхала за кордон та з цих підстав погодилася із заявленим позовом.

Враховуючи, що позивач у більшій мірі бере участь у вихованні та житті дитини, ніж мати, дитина постійно проживає з батьком у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому суд приходить до висновку залишити неповнолітню ОСОБА_3 , на самостійному утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 82, 223, 247, 258-268 ЦПК України, ст.ст. 7, 104105, 112, 141, 150, 153, 155, 160, 161 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.