РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

10 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 571/2023/21

Провадження № 22-ц/4815/542/22

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Боймиструка С.В,

суддів : Гордійчук С.О.,

Шимківа С.С.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» про визнання незаконним нарахування оплати за розподіл природного газу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання позовної заяви до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» про визнання незаконним нарахування оплати за розподіл природного газу. Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» про визнання незаконним нарахування оплати за розподіл природного газу, залишено без руху. Надано десятиденний строк з дня отримання нею даної ухвали, для усунення вказаних недоліків.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Просила скасувати ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2021 року. Посилалася на те, що суд першої інстанції допустив формальний підхід до вирішення питання щодо можливості звільнення її від сплати судового збору. Належним чином не дослідив надані докази, не врахував тяжкий матеріальний стан та характер позовних вимог, чим обмежив право на доступ до суду. Порушив її право на судовий захист, котре гарантує ст. 129 Конституції України. Не врахував практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 фактично оскаржує ухвалу Рокитнівського районного суду від 28 грудня 2021 року про залишення її заяви без руху в частині відмови в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Залишення заяви без руху вмотивоване несплатою ОСОБА_1 судового збору та ненаданням нею доказів, що необхідний до сплати розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявника.

У ч. 1 ст. 353 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку така ухвала як про залишення заяви без руху, відсутня. Також не передбачено можливості оскарження окремо від рішення суду оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Пунктом 13 частини 1 статті 353 ЦПК України передбачено можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат, однак зазначена підстава та відмова в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору не є тотожними.

Частиною 2 ст. 353 ЦПК України визначено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Отже, з огляду на те, що ухвала місцевого суду не входить до переліку, визначеного ст. 353 ЦПК України, тобто не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, то апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню заявнику.

Правильність застосування цієї норми права підтверджується постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в цивільній справі №711/6289/18, провадження №61-45678св18.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року в справі № 175/1895/18 вказав, що норма ст. 8 Закону України «Про судовий збір» закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі.

Слід зазначити, що в рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини також виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2021 року підлягає поверненню.

Керуючись п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Повернути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» про визнання незаконним нарахування оплати за розподіл природного газу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Боймиструк С. В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.