Провадження № 22-ц/801/1077/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 рокуСправа № 127/23683/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі та видачу його дублікату в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2017, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 1304070 грн, що еквівалентно 51000 дол. США; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 115008,00 грн. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 3748,16 грн.

На підставі вказаного рішення видано виконавчі листи від 14.03.2017, строк пред`явлення їх до виконання 3 роки. При цьому, встановлено, що при оформленні виконавчих листів було допущено помилку, не вказано дати народження боржників в реквізитах відомостей боржників, що унеможливлює подальше виконання рішення суду.

ОСОБА_2 вказує, що виконавчі листи були втрачені при їх пересиланні між державною виконавчою службою та стягувачем.

Посилаючись на зазначене просив виправити помилки у виконавчих листах та видати їх дублікати.

ОСОБА_1 подав до суду заперечення на заяву, в якій він просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку з пропущенням строків виконання судового рішення, а також висловив позицію щодо підробки підписів у розписці, на підставі якої було винесено рішення суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року заяву задоволено. Виправлено помилку у виконавчих листах від 14.03.2017 які видавались на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2017 та вказано дату народження боржників в реквізитах відомостей боржника, а саме ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Видано дублікати зазначених виконавчих листів. Не погодившись з такою ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги, що пропущено строки виконання рішення суду, яке прийнято 14.02.2017. На протязі 5 років стягувачем належно оформлені виконавчі листи до виконання не надавались, відповідно виконавче провадження не проводилось. Крім того, посилання в заяві на те, що виконавчі листи втрачені є припущенням, оскільки питання втрати їх судом не досліджувалось.

В свою чергу ОСОБА_2 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, а також поновити строк пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Інший учасник правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався та в судове засідання не з`явився, був повідомлений шляхом оголошення на офіційному сайти Вінницького апеляційного суду.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2017, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 1304070 грн, що еквівалентно 51000 дол. США; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 115008,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 3748,16 грн (а.с. 49-50). Рішення набрало законної сили 25.02.2017.

14.03.2017 на підставі вказаного рішення видано виконавчі листи, строк пред`явлення до виконання яких становить 3 роки (а.с. 68,70,72,74).

21.05.2019 ОСОБА_2 пред`явив до Староміського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області заяви про примусове виконання рішення суду із доданими оригіналами виконавчих листів від 14.03.2017 (а.с. 67,69,71,73).

18.01.2022 листом Третього ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повідомлено представника ОСОБА_2 , що на адресу ВДВС надходили виконавчі листи щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , але вони були повернуті стягувачу державними виконавцями 04.06.2019 та 05.06.2019, у зв`язку із відсутністю дати народження боржників в реквізитах відомостей боржника у пред`явлених до виконання виконавчих листах (а.с. 78).

Задовольняючи заяву щодо виправлення помилки у виконавчих листах, суд першої інстанції керувався приписами ч. 1 ст. 432 ЦПК України, відповідно до яких суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні.

Так, за змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі серед інших зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи.

Як вбачається із копій виконавчих листів, в них дійсно не зазначено дату народження боржників, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та перешкоджає виконанню рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для приведення у відповідність до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчих листів від 14.03.2017.

Вирішуючи питання щодо видачі дублікатів виконавчих листів, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчі документи було втрачено, оскільки державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання та разом із оригіналами виконавчих листів направлено на адресу стягувача. Однак, таке повідомлення разом з оригіналами виконавчих листів стягувачем (позивачем) отримано не було.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 17 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи зміст даної норми, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Під час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд повинен належним чином перевірити, чи дійсно виконавчий лист втрачено. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.05.2019 до Староміського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області було пред`явлено заяви про примусове виконання рішення суду із доданими оригіналами виконавчих листів від 14.03.2017.

18.01.2022 відділом ДВС повідомлено ОСОБА_2 , що виконавчі листи щодо боржників були повернуті стягувачу державними виконавцями.

Проте, таке повідомлення разом із оригіналами виконавчих листів на вказану адресу не надходило та стягувачем (позивачем) отримано не було, що доводить про його втрату при пересиланні.

Тобто заявник довів факт втрати виконавчих документів, що є підставою для видачі їх дублікатів.

Зворотне не було доведено боржником в суді першої інстанції.

Ухвалене в справі рішення Вінницького міського суду Вінницької області на даний час не виконано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що є підстави для видачі дублікатів виконавчих листів, так як матеріали справи не містять доказів, що виконавчі листи на даний час перебувають на виконанні, при цьому відповідь органу примусового виконання рішень підтверджує відсутність примусового виконання судового рішення в цій справі.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, розглядаючи заяву суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_2 звертався із заявами про примусове виконання рішення в межах встановленого законодавством строку, який був перерваний 21.05.2019 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для видачі дублікатів виконавчих листів в межах визначеного Законом строку для виконання рішення суду. А необґрунтована відмова у видачі дублікатів виконавчих листів призвела б до порушення прав стягувача на виконання рішення суду, так як судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить поновити строк для пред`явлення дублікатів виконавчих листів, оскільки строк на пред`явлення їх закінчився.

Однак вказана вимога Вінницьким апеляційним судом не може бути задоволена, оскільки з огляду на приписи ст. 374 ЦПК України, такі процесуальні дії не входять до повноважень суду апеляційної інстанції і відносяться виключно до компетенції суду першої інстанції, який видав виконавчий документ.

Доводи апеляційної скарги дублюють заперечення ОСОБА_1 у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Доводи в апеляційній скарзі не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало