ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 496/5130/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6067/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 грудня 2021 року, постановлене під головуванням судді Пендюри Л.О.,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи в суді першої інстанції

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»), треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с.1-17).

В позовній заяві у виконання вимог п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, а саме: судовий збір 908 грн. та витрати на правову допомогу 20 000 грн. (а.с.17).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. від 17 березня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 3352 щодо звернення стягнення на автомобіль марки TOYOTA, моделі HIGLANDER, 2008 року випуску, колір сірий, об`єм двигуна 3456 см. куб., номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий універсал, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 24 лютого 2009 року РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області - ОСОБА_2 . Стягнуто з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 362 грн., з яких 908 грн за подання позовної заяви та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову (а.с.111-122).

27 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу під час розгляду Біляївським районним судом Одеської області справи № 496/5130/21 у розмірі 25 250 грн. До заяви додані: копія договору № 30/20 про надання правової допомоги від 26 червня 2020 року; копія додаткової угоди №5 до договору №30/20 від 25 жовтня 2021 року; копія додатку №1 до додаткової угоди №5 до договору №30/20 від 25 жовтня 2021 року; копія акту приймання-передачі наданих послуг від 23 грудня 2021 року; копія рахунку №47 від 23 грудня 2021 року (а.с.123-131).

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу по справі (а.с.133-136).

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано суду доказів, що свідчать про оплату позивачем гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду від 30 грудня 2021 року та ухвалите додаткове рішення по справі, яким заяву про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу задовольнити та стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_2 суму витрат, понесених на професійну правову (правничу) допомогу під розгляду Біляївським районним судом Одеської області справи № 496/5130/21 у розмірі 25 250 грн. (а.с.146-155).

В обґрунтування скарги представник послався на те, що суд першої інстанції не врахував:

- висновки Верховного Суду у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 щодо розподілу витрат на правову допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено;

- резолютивна частина ухвали не узгоджується з його мотивувальною частиною, оскільки суд не ухвалив додаткове рішення про відмову у задоволенні заяви, а постановив ухвалу, якою відмовив в ухваленні додаткового рішення.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач та треті особи не скористались.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи 21 червня 2022 року о 14.00 год. (а.с.183-188).

Адвокат Євценко Р.І. в інтересах ОСОБА_2 , будучі з 04 червня 2022 року обізнаним про слухання справи в суді апеляційної інстанції на 21 червня 2022 року, лише 20 червня 2022 року надав суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У зв`язку з пропуском строку, встановленого ч.2 ст.212 ЦПК України, ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Євценка Р.І. При цьому, у зазначеній заяві адвокат Євценко Р.І. серед іншого просив у разі відмови у заявленому клопотанні про відеоконференцію, судове засіданні провести без присутності учасників справи за матеріалами наявними у справі та задовольнити апеляційну скаргу (а.с.185,189-192).

Інші учасники справи не виявили бажання прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 21 червня 2022 року у відсутності сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За положеннями ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких серед іншого відповідно до п.1 ч.3 цієї статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника (ч.ч.1,2 ст.58 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (ч.4 ст.58 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону).

За пунктом 12 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).

За положенням ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) абзац 1. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (абзац 2). У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (абзац 3).

Відтак, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18 та від 22 березня 2018 року у справі 910/9111/17.

Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року у справі №759/2921/19 звернув увагу на те, що прохальна частина заяви сторони про розподіл судових витрат має містити вимогу про відшкодування судових витрат.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві ОСОБА_2 зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в тому числі витрат на правову допомогу. Однак прохальна частина позову не містить вимог про відшкодування судових витрат (а.с.1-17).

Справа розглянута 22 грудня 2021 року за відсутності сторін, які не з`явились у судове засідання, про що свідчить довідка секретаря судового засідання (а.с.110). Тобто до винесення судом заочного рішення про задоволення позову, стороною позивача не заявлялось клопотання про компенсацію витрат за надану професійну правову допомогу. Відповідна заява з доданими до неї доказами подана представником Євценко Р.І. в інтересах ОСОБА_2 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а саме - 27 грудня 2021 року (а.с.123-131).

За положеннями абзацу 2 ч.8 ст.141 ЦПК України заява про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу могла бути розглянута судом першої інстанції тільки за умови, що до закінчення судових дебатів у справі позивач зробив про це відповідну заяву.

Враховуючи наведене у суду першої інстанції були відсутні підстави для здійснення розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, тому в резолютивній частині оскаржуваної ухвали суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для винесення додаткового рішення. Разом з тим, суд помилково в мотивувальній частині вирішив заяву по суті, відмовивши у її задоволенні, посилаючись на відсутність доказів сплати позивачем гонорару.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про не узгодження резолютивної частини ухвали суду з її мотивувальною частиною знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

При встановлених обставинах доводи апеляційної щодо хибного висновку суду про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку із ненаданням суду підтверджень сплати не мають правового значення, оскільки така заява не підлягає вирішенню по суті.

Висновки суду апеляційної інстанції

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції та дають підстави для висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. У зв`язку з чим, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржувану ухвалу суду в її мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В резолютивній частині ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 грудня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 30 грудня 2021 року змінити в її мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, та залишити без змін в її резолютивній частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: