Постанова

Іменем України

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 461/1311/20

провадження № 61-15484св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції у Львівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Гандзюлевичем Ярославом Анатолійовичем , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року у складі судді Радченка В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Ванівського О. М., Крайник Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що 14 січня 2001 року старшим дізнавачем Відділу дізнання Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ВД РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області) Смуком Г. В. прийнято постанову про порушення кримінальної справи щодо нього та прийняття її до свого провадження за фактом того, що 14 січня 2001 року невідомі особи на АДРЕСА_1 , увірвавшись в кімнату, вчинили злісне хуліганство щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спричинивши останнім тілесні ушкодження.

Зазначав, що він був допитаний як обвинувачений, вину в скоєному злочині не визнав.

02 квітня 2001 року складено обвинувальний висновок та направлено кримінальну справу № 142-0031 до Личаківського районного суду м. Львова.

05 квітня 2001 року кримінальна справа зареєстрована в Личаківському районному суді м. Львова.

Постановою суду від 11 липня 2001 року кримінальна справа щодо нього повернута прокурору Личаківського районному м. Львова на додаткове розслідування. Після цього кримінальна справа до Личаківського районного суду не поверталась.

29 жовтня 2018 року в Личаківський Відділ поліції Головного управління Національної поліції (далі - ВП ГУНП) у Львівській області з Прокуратури № 1 м. Львова надійшли матеріали кримінальної справи щодо нього. Того ж дня слідчим Тимкович Г. В. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0002941.

09 квітня 2019 року старшим слідчим слідчого відділу (далі - СВ) Личаківського відділу поліції ГУНП України у Львівській області Тимкович Г. В. прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0002941 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Зазначав, що у зв`язку з незаконними діями працівників органів досудового слідства та прокуратури його позбавлено права та можливості займатися роботою та заробляти гроші звичайним йому способом.

При цьому його репутація зруйнована, адже на протязі багатьох років його родичі та друзі вважали, що він скоїв злочин.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:

- стягнути з відповідачів за рахунок Державного бюджету на його користь моральну шкоду у розмірі 1 500 000 грн;

- стягнути з відповідачів на його користь витрати за правничу допомогу у розмірі 45 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди та відсутність підстав для її відшкодування.

Районний суд зазначив, що хоча в резолютивній частині постанови про закриття кримінального провадження і зазначено про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення, по суті кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито з інших, нереабілітуючих підстав. У постанові про закриття кримінального провадження від 09 квітня 2019 року вказано, що ОСОБА_1 вчинив інкримінований йому злочин, проте з моменту злочину минуло багато часу, суспільна небезпека вчиненного злочину істотно зменшилась, тривалою законослухняною поведінкою ОСОБА_1 після вчинення злочину демонструє своє виправлення. Саме тому слідчий дійшов висновку про відсутність в його діях кримінального правопорушення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року апеляційну скаргу Гандзюлевича Я. А. , представника ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 лютого 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 заявлених позовних вимог, є правильними.

Позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наявністю моральної шкоди, яку останній оцінює в розмірі 1 500 000 грн, а також, що дії органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність щодо позивача були незаконними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що кримінальна справа щодо нього була закрита слідчим на підставі відсутності у його діях складу кримінального правопорушення. При цьому закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення є реабілітуючою підставою відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Зазначає, що перебував під слідством з 14 січня 2001 року до 09 квітня 2019 року, тобто 218 місяців 26 днів, відтак, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_5

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2022 року у зв`язку з увільненням від роботи на період мобілізації до Збройних Сил України в Сили територіальної оборони судді ОСОБА_5 справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

14 січня 2001 року старшим дізнавачем ВД РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Смуком Г. В. прийнято постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1

02 квітня 2001 року щодо ОСОБА_1 складено обвинувальний висновок та направлено кримінальну справу до Личаківського районного суду м. Львова.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2001 року кримінальна справа щодо ОСОБА_1 повернута прокурору Личаківського району м. Львова на додаткове розслідування.

Постановою старшого слідчого СВ Личаківського відділу поліції ГУНП України у Львівській області Тимкович Г. В. від 09 квітня 2019 року провадження у кримінальному провадженні № 0002941 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Судами встановлено, що 02 квітня 2001 року щодо ОСОБА_1 складено обвинувальний висновок та направлено кримінальну справу до Личаківського районного суду м. Львова, а постановою старшого слідчого СВ Личаківського відділу поліції ГУНП України у Львівській області Тимкович Г. В. від 09 квітня 2019 року провадження у кримінальному провадженні № 0002941 закрито в порядку статті 49 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що по суті кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито не у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а з інших, нереабілітуючих підстав.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В положеннях статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», чітко визначено, у яких випадках у особи виникає право на відшкодування шкоди.

Тобто, вказаний закон пов`язує виникнення права на відшкодування шкоди з наявністю підстав виникнення шкоди та умовами виникнення права на її відшкодування.

У постанові про закриття кримінального провадження від 09 квітня 2019 року зокрема, зазначено: «беручи до уваги вищевикладене та матеріально-правову підставу застосування інституту давності в кримінальному законодавстві вбачається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок того, що сплинув значний проміжок часу. Береться до уваги також презумпція про втрату повністю або частково суспільної небезпечності ОСОБА_1 , що тривалою законослухняною поведінкою після вчинення злочину демонструє своє виправлення. З погляду загальної та спеціальної превенцій, для виправлення ОСОБА_1 кримінальна відповідальність ефективна лише тоді, коли притягнення відбувається невдовзі після вчинення злочину. Покарання, призначене після того, як сплинув тривалий термін, є актом, несумісним з принципом гуманізму, набуває рис помсти з боку держави. Доцільність звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за ст. 49 КК України, а також тим, що внаслідок свого негативного впливу на докази тривалий проміжок часу від моменту вчинення злочину істотно перешкоджає, а інколи й унеможливлює успішне розкриття та розслідування злочину, об`єктивний розгляд кримінального провадження в суді, тому, керуючись ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, - постановив:

1. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002941 від 29.10.2018 року за ознаками ст. 286 ч. 2 КК України закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

2. Відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань».

Частиною 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Проаналізувавши зміст постанови про закриття кримінального провадження від 09 квітня 2019 року, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що по суті кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Зокрема, суди попередніх інстанцій у позапроцесуальному порядку, оскільки процесуальний порядок це у прядку КПК України, дали оцінку висновкам, які викладені у мотивувальній частині постанови про закриття кримінального провадження від 09 квітня 2019 року. При цьому поза увагою судів залишилася вказівка у резолютивній частині постанови про закриття кримінального провадження на відсутність у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України, оскільки судами не надано оцінку фактичним обставинам справи, від яких залежить можливість відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме: наявності протиправної поведінки у діях відповідача, встановлення факту завдання моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наявністю моральної шкоди.

Під час розгляду справи за позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду судам потрібно звертати увагу на підставу закриття кримінального провадження, яка зазначена у резолютивній частині відповідної постанови про закриття кримінального провадження.

Суди у порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з`ясували належно фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не перевірили доводів позивача й не надали належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшовши передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу положень статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належно оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Гандзюлевичем Ярославом Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк