Справа № 459/375/20
Провадження № 8/459/9/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судового засідання Копровської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Червонограді заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03.06.2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

30.08.2021 року представник заявника звернувся до суду із заявою, у якій просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03.06.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. На обґрунтування своїх вимог послався на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03.06.2020 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01.06.2021 року, відмовлено у позові ТзОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТзОВ «Порше Мобіліті» на вказане рішення та постанову. Верховний Суд міг та повинен був перевірити правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права в частині початку перебігу строку позовної давності та виправити помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при встановлення вказаної обставини. Постановою Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 759/17465/18 за участі ТзОВ «Поюше Мобіліті» суд прийняв обов`язкову для справи № 459/375/20 правову позицію, відповідно до якої позивач не передбачав та не міг передбачити можливість ухвалення судового рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, що і стало підставою для пропуску позовної давності. Зазначені обставини є істотними для справи, які не були встановлені судом під час розгляду справи та не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи в суді першої інстанції, однак суттєво впливають на спірні правовідносини. Вважає висновки судів про сплив позовної давності та пов`язану із цим відмову у задоволенні позову передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки судами попередній інстанцій не була врахована та обставина, що позивач дізнався про порушення свого права на звернення стягнення на предмет застави саме 17.11.2017 року (набрання законної сили судовим рішенням про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню). Ця обставина існувала на час розгляду справи та ухвалення судом рішення, однак була встановлена лише постановою Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 759/17465/18.

10.01.2022 року відповідач подав пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю нововиявлених обставин.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що вимоги заяви підтримує.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача, у задоволенні заяви просить відмовити.

Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на таке.

Установлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03.06.2020 року, яке просить переглянути представник заявника за нововиявленими обставинами, відмовлено у позові ТзОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором.

Зазначене рішенням залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01.06.2021 року. У постанові вказано, що ні звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, ні визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, як і перебування на виконанні виконавчої служби виконавчого напису нотаріуса, не свідчить про визнання боргу боржником та не перериває строк позовної давності. Позивач, скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред`явив до позичальника вимогу від 03.06.2015 про дострокове погашення кредиту і таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання, а з позовом звернувся до суду 30.01.2020 тобто за межами трирічного строку позовної давності.

Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТзОВ «Порше Мобіліті» на вказане рішення та постанову.

Постановою Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 759/17465/18 за позовом ТзОВ «Поюше Мобіліті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано постанову Київського апеляційного суду від 08.07.2020 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У постанові зазначено, що позивач не передбачав та не міг передбачити можливість ухвалення судового рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, що і стало підставою для пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

Як зазначено у п.п. 1, 3, 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 №4, передбачений главою 4 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої ст. 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які відповідно до п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Позивач помилково посилається як на нововиявлену обставину неврахування судами першої та апеляційної інстанцій непропущення ним строку позовної давності, оскільки він дізнався про порушення свого права на звернення стягнення на предмет застави після набрання законної сили судовим рішенням про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - 17.11.2017 року, так як зазначена обставина була відома йому на час розгляду справи, така встановлена судами першої та апеляційної інстанцій та їй було надано правову оцінку, унаслідок чого у задоволенні позову було відмовлено.

Такий довід заявника грунтується на непогодженні з рішенням суду, яке він просить переглянути, здійснивши переоцінку доказів, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами згідно із п. 1 ч. 4 ст. 423 ЦПК України.

Не є нововиявленою обставиною й правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 759/17465/18 за участі ТзОВ «Порше Мобіліті», оскільки така не стосується обставин, які входять до предмета доказування у цій справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Крім того, у доповіді, схваленій Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), зазначається, що принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ (пункт 44).

На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь якого ризику «приватного правосуддя», що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності (пункт 46).

Про необхідність дотримання принципу res judicata неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно із рішення ЄСПЛ у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

За таких обставин у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. 260, 423, 429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу складено 10.02.2022 року.

Суддя: В. В. Грабовський