ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/3719/21 Номер провадження 22-ц/814/1278/22Головуючий у 1-й інстанції Каращук Т.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року у складі судді Каращук Т. О.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 21.03.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 818/3-27/30/8-024 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до пункту 1.1. якого Кредитор надав Позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 72 139 грн зі сплатою 13,40% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10.03.2013.

Додатковою угодою № 1 від 30.07.2009 про внесення змін до Договору кредиту сторони погодили викласти пункт 1.1. в наступній редакції: «Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 74 061,62 грн зі сплатою 13,40% річних з кінцевим терміном погашення основної суми заборгованості до 10.03.2015 (включно) на умовах, визначених цим Договором».

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області № 2025/2-375/11 від 05 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 09 травня 2011 року, задоволено уточнену позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 818/3-27/30/8-024 від 21.03.2008 в розмірі 59 800,94 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 45 122,25 грн, заборгованості за відсотками в сумі 876,72 грн, пені - 2,28 грн і штрафу - 13 799,69 грн.

Вказував, що станом на час звернення до суду з даним позовом рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором позичальником не погашена.

26 квітня 2018 року загальними зборами акціонерів ПАТ «Укрсоцбанк» у зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування (назви) банку з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Укрсоцбанк».

10 вересня 2019 року Загальними Зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно з рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 818/3-27/30/8-024 від 21.03.2008 в період з 05.06.2018 по 04.06.2021 в розмірі 18 598, 10 грн, що складається з: 3% річних - 5 382, 08 грн; інфляційних витрат - 13 216, 02 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 818/3-27/30/8-024 від 21.03.2008 в період з 05.06.2018 по 04.06.2021 в розмірі 18 598, 10 грн, що складається з: 3% річних - 5 382, 08 грн; інфляційних витрат - 13 216, 02 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що укладений між ним та АКБ СР «Укрсоцбанк» договір кредиту припинив свою дію у зв`язку із зверненням кредитодавця із позовом про стягнення боргу та ухваленням рішення про стягнення заборгованості.

Вказує, що кредитодавцем ініціювалося виконавче провадження про стягнення заборгованості у МР ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області та наразі виконавче провадження за № 52019747 завершено.

Наголошує, що мав кредитні відносини із АКБ СР «Укрсоцбанк» у 2008 році, проте не укладав жодних угод з АТ «Альфа-Банк», про відступлення права вимоги його не повідомляли та докази такого відступлення не надавали.

Вважає помилковим висновок суду про передачу АТ «Альфа-Банк» права вимоги до нього на підставі передавального акту від 11.10.2019, оскільки даний акт містить лише загальні балансові показники і не містить жодної інформації, яка свідчить про передачу прав вимоги АКБ СР «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 818/3-27/30/8-024 від 21.03.2008, в той час «розшифрування активів, зобов`язань і капіталу, які передаються АТ «Альфа-Банк» як банку-правонаступнику у розрізі рахунків на 9 аркушах», які зазначені в примітках передавального акту, до позову позивачем не додані.

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» не довів наявність у нього права вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості вважає протиправними та безпідставними.

Звертає увагу на те, що борг з нього за договором кредиту вже стягнутий, заміна стягувача у виконавчому провадженні не здійснювалася, що також свідчить про те, що АТ «Альфа-Банк» не набув права вимоги за договором кредиту.

Також посилається на недобросовісну та неправомірну діяльність позивача щодо нього, яка виразилася в тому, що на підставі виконавчого напису нотаріуса № 196, виданого 21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Т. В., приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудяршовим Д. В. 18.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64889288 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в загальному розмірі 103 831,38 грн, яка самовільно нарахована банком в якості відсотків за договором кредиту, та 1 500 грн.

Проте, рішенням Лозівського районного суду Харківської області від 22 липня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню даний виконавчий напис, що підтверджує незаконні дії банку щодо нього та його недобросовісність.

Крім того зазначає, що судом не було враховано збіг строку на стягнення боргу за кредитним договором, так як виконавче провадження про стягнення заборгованості завершено у 2016 році, тобто передбачений частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчого документу до виконання наразі давно збіг.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 21.03.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 818/3-27/30/8-024 на купівлю автотранспортних засобів.

Відповідно до пункту 11 вказаного договору Кредитор надає Позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 72 139 грн зі сплатою 13,40% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10.03.2013 (а.с. 5-7).

30 липня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору кредиту та викладення пункту 1.1. в наступній редакції: «Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 74 061,62 грн зі сплатою 13,4% річних з кінцевим терміном погашення основної суми заборгованості до 10.03.2015 (включно) на умовах, визначених цим Договором» (а.с. 9).

Рішенням Лозівського міськрайонного Харківської області № 2025/2-375/11 від 05 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 09 травня 2011 року, задоволено уточнену позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 818/3-27/30/8-024 від 21.03.2008 в розмірі 59 800,94 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 45 122,25 грн, заборгованості за відсотками в сумі 876,72 грн, пені - 2,28 грн і штрафу - 13 799,69 грн.

26 квітня 2018 року загальними зборами акціонерів ПАТ «Укрсоцбанк» у зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування (назви) банку з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Укрсоцбанк».

10 вересня 2019 року Загальними Зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до Рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 та Протоколу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (який в свою чергу є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк») з 15.10.2019 (а.с. 23-31).

Посилаючись на період прострочення виконання відповідачем рішення суду від 05 квітня 2011 року, позивач, як стягувач, вважає, що має право на підставі статті 625 ЦК України на стягнення з відповідача, як боржника, 3% річних та інфляційних втрат, розмір яких згідно розрахунку банку за період з 05.06.2018 по 04.06.2021 становить в сумі 18 598, 10 грн, що складається з: 3% річних - 5 382, 08 грн; інфляційних витрат - 13 216, 02 грн (а.с. 15).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішення суду відповідачем не виконано та борг не сплачено, а тому позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення з відповідача у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми права нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитор має право на отримання сум, передбачених у статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення. При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає в кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), згідно якої правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши факт невиконання боржником ОСОБА_1 рішення Лозівського міськрайонного Харківської області № 2025/2-375/11 від 05 квітня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № 818/3-27/30/8-024 від 21.03.2008 в сумі 59 800,94 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України в межах заявленого позивачем трирічного строку, що передував подачі позову.

Доводи та обставин, на які посилається в апеляційній скарзі відповідач, не свідчать про виконання ним грошового зобов`язання за кредитним договором № 818/3-27/30/8-024 від 21.03.2008 та ґрунтуються на незгоді з ухваленим у справі рішенням.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у позивача права вимоги до відповідача відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, за якого все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників.

Згідно з частиною першою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, юридична особа АТ «Укрсоцбанк» була реорганізована шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», до якого в порядку універсального правонаступництва перейшли права кредитора у зобов`язанні за кредитним договором № 818/3-27/30/8-024 від 21.03.2008, укладеним з відповідачем, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності заміни стягувача в основному зобов`язанні не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, тому залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна