Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 712/8376/18

Провадження 2/712/192/22

20 червня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О.П.

представника позивача Балінського Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 07.12.2015р. відповідачка отримала кредит в розмірі 13975,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом Зобов`язання за вказаною Генеральною угодою належним чином відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.07.2018 року має заборгованість 22439,71 грн., яка складається з 10427,22 грн. - заборгованості за кредитом, 3179 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7507,44 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в розмірі 1326,05 грн. Просить суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 22439,71 грн. та судові витрати.

20 липня 2018 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

22 січня 2019 року заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 07.12.2015 станом на 01.07.2018 в сумі 22439 грн. 71 коп., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1762,00 грн., всього стягнути 24201 грн. 71 коп.

05 квітня 2021 року ухвалою заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2019 року в цивільній справі № 712/8376/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасувано та призначено справу до розгляду загального позовного провадження.

19 квітня 2021 року відповідач скерувала до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 07.12.2015 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 13 975,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Слід зазначити, що за своєю правовою природою Генеральна угода є договірним правовим актом, що містить норми та конкретні зобов`язання сторін соціального діалогу між Банком та Клієнтом і виконує регулятивну та захисну функцію. Генеральна угода визначається як договірний правовий акт у формі письмової угоди, зміст якої визначається сторонами; строк дії генеральної угоди є обов`язковим для сторін, які її уклали; положення генеральної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх сторін, що перебувають у сфері дії угоди, які її підписали.

Пунктом 2.8 Генеральної угоди передбачено, що за порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту він сплачує Банку пеню у розмірі, встановленому в Умовах і правилах за кожен день прострочки.

Пунктами 2.3 Генеральної угоди передбачено, що для надання послуг Банк видає позичальнику платіжну картку згідно з п. 2.1 Угоди. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з Генеральною угодою й Умовами та Правилами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію боргу і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт.

Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.12.2015 року шляхом підписання Генеральної угоди.

Крім того, одночасне стягнення штрафу та пені суперечить положенням ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Слід зазначити, що розмір штрафу чітко визначений п. 2.2 Генеральної угоди та складає 1 326,05 грн., що є значно менше розміру пені та комісії, яка складає 7 507,44 грн. З чого слідує, що розмір пені (комісії) є нерозумним та без будь-яких посилань на Генеральну угоду і зокрема, розмір комісії). Як видно з матеріалів справи Генеральна угода укладена між сторонами не містить умов, які б чітко визначали обов`язок відповідача сплатити комісію та не містить порядку її обрахунку. У розрахунку доданому до позову розмір комісії указаний позивачем разом із розміром пені. Розрахунки щодо нарахування пені та комісії, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг. Натомість, ні Умовами кредитування та правилами надання банківських послуг, ні в пред`явлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, не визначено її розмір, базу розрахунку. З наданих розрахунків й заявлених вимог не можливо роз`єднати суми заборгованості по пені та комісії.

Представник відповідача вважає цю суму необґрунтованою та такою, що направлена на порушення прав позичальника. 30.03.2021 року з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи представник відповідача направив адвокатський запит до позивача із проханням надати виписку по рахунку кредитного договору № SAMDNWFC4 від 25 квітня 2014 року укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 до часу укладення Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 07.12.2015 року.

Проте, 16.04.2021 року від позивача надійшла відповідь від 06.04.2021 року № 20.1.0.0.0/7-210405/3102 про те, що запитувана інформація являється банківською таємницею, а також треба дозвіл від клієнта на розкриття цієї банківської таємниці, том банк відмовив у наданні запитуваної інформації.

13 травня 2021 року представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості на приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 07.12.2015 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 13975.43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.

Стосовно форми кредитного договору. Укладення кредитного договору здійснюється за принципом укладання банком клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням Генеральне угоди позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, на останній сторінці яких є підпис Голови Правління та печатка банку, що разом складає кредитний договір.

Більше того відповідачем не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Таким чином, між Позичальником і Кредитором була укладена Генеральна угода у письмовій формі. Укладення Генеральної угоди таким чином чинному законодавству не суперечить.

Щодо ознайомлення Позичальника з умовами кредитування. Позивачем надана до суду копію Генеральної угоди від 07.12.2015 року, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви вбачається, що останній погодив наступне Я згоден (на) з тим, що Генеральна Угода, разом із Умовами та Правилами наданім банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Кредитний Договір . Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.... Також з Генеральної угоди чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5% (18% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Щодо правомірності нарахування пені. 30.09.2014 року Наказом СП-2014-6951966 від 30.09.2014 року внесено зміни до умов договору, а саме з 01.10.2014 року у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором реструктуризації Банком нараховується пеня, розмір якої складає 4% від суми заборгованості за кредитом.

Стосовно правомірності нарахування штрафів. Згідно з п. 2.2. Генеральної угоди від 07.12.2015 р. підписаної між Позивачем та Банком, при порушенні Позичальником термінів погашення заборгованості, зазначених у генеральній угоді, УІП, більш ніж на 31 день, з 32 дня порушення, заборгованість вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1326,05 грн., тобто та сума штрафу яка і вказана в позовній заяві. У зв`язку з вищенаведеним підстави для зменшення розміру штрафних відсутні.

Щодо правомірності стягнення неустойки: окремо штрафу і окремо пені. При укладенні кредитного договору між банком і клієнтом - позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним в заключені даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченої кредитним договором. Одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі статтею 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідально може застосовуватися різний набір санкцій.

Щодо посилання відповідача на ЗУ "Про захист прав споживачів". Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є підписання сторонами кредитного договору. Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Необхідно зауважити, що ЗУ Про захист прав споживачів не поширюється на спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон.

На підставі ст.279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У наданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 07.12.2015 р. відповідач ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 13975,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць ( або 18,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оригінал угоди представником позивача наданий та досліджений в судовому засіданні.

Після реєстрації шлюбу 05.11.2016р. відповідачка змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 15 лютого 2022р. № 4.

Відповідно до п. 1.1.2 заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 12016,12 грн.

Відповідно до п. 2.1 Банк надає Позичальника терміновий кредит в сумі 13975,43 грн. на термін 36 місяців, з 07.12.2015 по 31.12.2018 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 13975,43 грн., в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту, у вказівці в заяві, Умовах та правилах терміни. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця Позичальник представляє Банку грошові кошти (щомісячний) платіж в сумі 507,03 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також других витрат у відповідності з Умовами і правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2018 року.

Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди згідно ст.212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, по обов`язках, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення, заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1326,05 грн.

Пунктом 2.5 вказаного розділу Генеральної угоди позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів та винагород відповідно до Генеральної угоди та Умов і правил.

Згідно із п. 2.8 розділу 2 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, він сплачує банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах за кожен день прострочення.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача по Генеральній угоді станом на 01.07.2018 року складає 22439,71 грн., яка складається з 10427,22 грн. - заборгованості за кредитом, 3179 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7507,44 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в розмірі 1326,05 грн.

У Генеральній угоді зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Генеральна угода разом з пропозиціями банку Умовами і правилами, Тарифами складає між нею та Банком кредитний договір.

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України ( в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

У Генеральній угоді від 07.12.2015 року не зазначено розмір пені та комісії.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (07 грудня 2015 року ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 липня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про ставку пені та комісії, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеним, що при укладенні Генеральної угоди АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення про умови кредитування та узгодження саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи Генеральну Угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії та пені за користування кредитними, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем Генеральній угоді відсутні умови про сплату пені та комісії, на неї не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення 7507,44 грн. заборгованість за пенею та комісією.

В іншій частині позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки обгрунтовані на законі та відповідають умовам Генеральної угоди, яка підписана відповідачем, також відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації. Організація автоматизованої реєстрації і обробки даних повинна забезпечити суцільне і безперервне відображення всіх операцій, доказовість інформації, збереження узагальненої інформації на машинних носіях, а також можливість здійснення будь-якого подальшого контролю і одержання роздруківок на паперових носіях.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, в редакції, чинній на момент розгляду справи судом, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.

При оцінці доказів суд враховує, що на підтвердження заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надало копію виписки з карткового рахунку відповідача, з якої вбачається, що вона з 30.01.2011 року активно користувалася кредитними коштами, зокрема неодноразово знімала готівкові кошти, поповнювала свою кредитну картку готівкою, здійснювала переказ коштів зі своєї картки НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, суд вважає, що банком доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, оскільки наданими банком розрахунками та копією виписки по картрахунку відповідача доведено наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10427,22 грн., відсотками в сумі 3179,00 грн., штраву за п. 2.2 Генеральної угоди та складає 1 326,05 грн., всього 14 932, 27 грн, що не спростовано відповідачем.

Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1180,54 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Керуючись п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 78, 81, 89, 141, 244, 264-268, 274, 280-282, 351, 352 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 509, 526, 527, 530, 546, 553, 554, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукта кредитних карт від 07.12.2015р. в сумі 14 932, 27 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1180 грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 24 червня 2022 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк Приватбанк (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2