Справа № 138/1304/22
Провадження №:2-з/138/11/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2022 м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Київська Т.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2022 позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом та заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що 25.01.2019 було винесено судовий наказ на підставі якого з нього на користь відповідача стягуються аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, оскільки з 27 грудня 2021 року дочка проживає з ним, він звернувся до суду з даним позовом в якому просить припинити стягнення аліментів, яке проводиться на підставі вказаного вище судового наказу.

Зважаючи на викладене, а також те, що стягнуті аліменти неможливо повернути, а тому позивач не може належно розпорядитись такими коштами, що порушує права дитини, він просить суд забезпечити позову шляхом зупинення стягнення аліментів згідно судового наказу від 25.01.2019, до винесення рішення по справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, зокрема, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи таке.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» слідує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В свою чергу, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження обставин ускладення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову, в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі судового наказу від 25.01.2019, позивач фактично просить уже припинити стягнення аліментів до ухваленні рішення по справі. При цьому, позовні вимоги дублюють цю ж вимогу.

З огляду на викладене суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 3,11, 149-151, 153,154, 247,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.Б.Київська