ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2789/22 Справа № 201/5320/20 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органу державної влади,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2020 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Головного Управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органу державної влади.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що 09.08.2019р. між ним та ОСОБА_2 укладений Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язувалися до 19.08.2019р. на умовах, встановлених цим договором, укласти договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 зобов`язувався передати у власність для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_2 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.1.1. Попереднього договору, основний договір підлягав нотаріальному посвідченню до 19.08.2019р. Позивач зазначав, що відповідно до п.3.1. Попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання Основного договору ОСОБА_2 передав передплату, в якості завдатку та попередньо оплаченої вартості частки нерухомого майна, а ОСОБА_1 отримав гроші у сумі 1 000 000 грн. Відповідно до п.4.3. Попереднього договору, у разі не укладання з будь-яких причин договору купівлі-продажу нерухомого майна зі сторони ОСОБА_1 , останній повинен був повернути суму завдатку у подвійному розмірі у термін до 19.09.2019р. Втім, 19.08.2019р. під час нотаріального посвідчення Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії, оскільки приватний нотаріус виявила наявність податкової застави на відчужуване нерухоме майно, обтяжувачем за якою була Державна фіскальна служба України, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, , про що винесено приватними нотаріусом постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.08.2019р. Як було з`ясовано в подальшому позивачем, вищезазначене відчужуване нерухоме було передано у податкову заставу у зв`язку із наявністю податкового боргу та на підставі податкової вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 15.05.2019р. №12235-52 про сплату 468 784грн.68коп. податкового боргу, а також рішення про опис майна у податкову заставу №12235-52 від 15.05.2019р. на суму податкового боргу. Позивачем був поданий адміністративний позов до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, акту опису майна і рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2019р. у справі №160/8911/19 цей позов було задоволено. ОСОБА_1 наполягав на стягненні з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України матеріальної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у розмірі 1000000 грн., оскільки ним, позивачем, відповідно до п.4.3. Попереднього договору було повернуто ОСОБА_2 суму завдатку у подвійному розмірі, а саме 2 000 000 грн. у зв`язку із не укладанням Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, що сталося внаслідок неправомірних дій службових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області. Позивач, посилаючись на ст.ст. 1166, 1175 ЦК України, просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органу державної влади 1 000 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного Управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органу державної влади відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року ОСОБА_1 просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року у справі №201/5320/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ГУ ДПС у Дніпропетровській області на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язувалися до 19.08.2019р. на умовах, встановлених цим договором, укласти договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 зобов`язувався передати у власність для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_2 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.1.1. Попереднього договору, основний договір підлягав нотаріальному посвідченню до 19.08.2019р. (а.с. № 8-9 т. № 1).

19.08.2019р. під час нотаріального посвідчення Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії, оскільки приватний нотаріус виявила наявність податкової застави на відчужуване нерухоме майно, обтяжувачем за якою була Державна фіскальна служба України, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, , про що винесено приватними нотаріусом постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.08.2019р. (а.с. № 11 т. № 1).

Позивач стверджував, що відповідно до п.4.3. Попереднього договору ним було повернуто ОСОБА_2 суму завдатку у подвійному розмірі, а саме 2 000 000 грн. у зв`язку із не укладанням Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, що сталося внаслідок незаконних рішень та дій службових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, які, на думку позивача, виразилися у складанні податкової вимоги та податкової застави, Акту опису майна по відношенню до нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку, як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010201, 18010301) та у нього перебувають у власності житлові та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачем №1 було сформовано та надіслано позивачу податкову вимогу від 15.05.2019р. №12235-52 про сплату 468 784 грн.68коп. податкового боргу, також прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №12235-52 від 15.05.2019р. на суму податкового боргу в розмірі 468 784грн.68коп. та складено Акт опису майна від 09.08.2019р. на суму податкового боргу в розмірі 226 631 грн.45коп. (а.с. № 181, 183, 184 т. № 1).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2019р. у справі №160/8911/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано протиправними та скасовано податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 15.05.2019р. №12235-52 про сплату 468 784грн.68коп. податкового боргу, рішення про опис майна у податкову заставу №12235-52 від 15.05.2019р. на суму податкового боргу в розмірі 468 784грн.68коп., а також акт опису майна від 09.08.2019р. на суму податкового боргу 226 631грн.45коп., який складено на підставі рішення Головного ДФС у Дніпропетровські області про опис майна у податкову заставу №12235-52 від 15.05.2019р., рішення набрало законної сили (а.с. № 12-17 т. № 1).

Втім, для висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 у справі №201/5320/20, що розглядається наразі судом, факти, які стали підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2019р. у справі № 160/8911/19, не мають правового значення.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі, що розглядається судом, є наявність (відсутність) спричиненої матеріальної шкоди, завданої, на думку позивача неправомірним рішенням органу державної влади або прийняттям нормативно-правового акту, який в подальшому був скасований (ст.ст. 1166, 1175 ЦК України), де позивачу слід було довести сам факт наявності матеріальної шкоди (повернення ним подвійної суми завдатку) внаслідок того, що Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна 19.08.2019р. укладено не було через наявність податкової застави на відчужуване майно.

Проаналізувавши доводи позивача та представників Головного Управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу, а також долучені представником ОСОБА_4 до відзиву на позов від 06.05.2021р. (а.с.№165-173 т.№1) докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про штучне створення позивачем таких обставин, щоб в подальшому стверджувати про спричинену йому матеріальну шкоду внаслідок не укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна на виконання умов Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2019р.

Перешкоди для укладення будь-якого договору відчуження нерухомого майна, в тому числі Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна станом на 19.08.2019р. існували у вигляді податкової застави від 15.05.2019р. на нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.№81, 81зв., 82 т.№1).

Позивач по тексту позову зазначає, що про наявність податкової застави від 15.05.2019р. та підстава цієї податкової застави (податкова вимога) йому сталі відомі вже після 19.08.2019р. (дата постанови приватного нотаріуса ДМНО Батовою Л.Г. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії).

Втім, ці твердження спростовуються наступними доказами.

Як вбачається з наданих представником відповідача доказів, 15.05.2019р. ОСОБА_1 була виставлена податкова вимога від 15.05.2019р. №12235-52 про сплату податкового боргу у розмірі 468 784грн. 68коп. (а.с. №181 т. №1).

15.05.2019р. заступником начальника управління начальником відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Соборного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області Олейніковою О. прийнято рішення №12235-52 про опис майна у податкову заставу (а.с. №183 т. №1).

На виконання цього рішення податковим керуючим ОСОБА_5 09.08.2019р. складено Акт опису майна, а саме об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. №184 т. №1).

Також, представником відповідача 06.07.2021р. до матеріалів справи долучено копію скарги ОСОБА_1 від 19.06.2019р. на податкову вимогу від 15.05.2019р. №12235-52 про сплату податкового боргу у розмірі 468 784грн. 68коп., яка ним була подана на адресу Державної фіскальної служби України разом з поясненнями до скарги (а.с. №3, 4-5 т. №2).

Вищезазначені обставини, а саме складання 09.08.2019р. Акту опису майна підтвердив допитаний в суді 17.11.2021р. в якості свідка головний державний інспектор ОСОБА_5 (а.с. №25 т.№ 2).

Отже, станом на 09.08.2019р. (дата укладення Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2019р.) ОСОБА_1 був обізнаний про податкову вимогу, по тексту скарги він сам зазначає, що цю податкову вимогу він отримав 05.06.2019р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що про існування перешкод для укладення будь-яких угод стосовно нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 , приміщення №1001-б позивачу було відомо станом на 09.08.2019р. і він повинен був бути добросовісною стороною при укладенні Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2019р. і повідомити ОСОБА_2 про податкову вимогу та податкову заставу від 15.05.2019р., втім цього не зробив, чим порушив п.5.5. Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2019р., де його обов`язком як сторони у Попередньому договорі, було повідомити іншу сторону про наявність, в тому числі і податкової застави (а.с.№8-9 т. №1).

Крім того, відповідно до п.4.3. Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2019р. (а.с.№8-9 т. №1) сторони домовилися, що у разі не укладення з боку ОСОБА_1 з будь-яких причин договору купівлі-продажу нерухомого майна він повинен у строк до 19.09.2019р. (тобто протягом одного місяця від оговореної дати укладення Основного договору) повернути іншій стороні подвійну суму завдатку, втім, як вбачається з долучених самим позивачем платіжних доручень перекази сум відбувалися протягом січня 2020р. (а.с.№18-39 т.№1), що представник позивача в судовому засіданні 17.11.2021р. пояснити не зміг, а також те, що дата укладення Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна точно збігається з датою складання податковим керуючим ОСОБА_5 . Акту опису майна (09.08.2019р.).

Статтею 659 ЦК України передбачений обов`язок продавця попередити покупця про права третіх осіб на товар (права наймача, право застави, право довічного користування тощо).

Системний аналіз статті 655 та статті 659 ЦК України дає право зробити висновок, що ці самі вимоги стосуються і укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутнє право на відшкодування матеріальної шкоди з посиланням на ст.ст. 1166 та 1175 ЦК України, оскільки при укладенні 09.08.2019р. Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 був обізнаний як про податкову вимогу, податкову заставу від 15.05.2019р., так і про Акт опису майна від 09.08.2019р., отже всупереч п.5.5. зазначеного Попереднього договору позивач діяв не добросовісно та штучно створив для себе в подальшому матеріальні збитки у вигляді сплати подвійної суми завдатку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що наявність незаконної податкової застави від 15.05.2019 року стало перешкодою для укладення Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, що призвело до збитків, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна 09.08.2019р. був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у день, коли позивачу стало відомо про складання Акту опису майна і саме для того, щоб штучно створити в подальшому збитки для позивача; платіжні доручення, як доказ повернення ОСОБА_1 подвійного завдатку за Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2019р. на користь ОСОБА_2 відповідно до п.49.18.5. і ст.49 ПК України не задекларовані, а отже відсутні підстави вважати, що така сума насправді позивачем йому сплачувалася.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що сам факт наявності матеріальної шкоди (повернення ним подвійної суми завдатку) внаслідок того, що Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна 19.08.2019р. укладено не було через наявність податкової застави на відчужуване майно позивачем не доведений.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова