Постанова

Іменем України

24 червня 2022 року

м. Київ

справа № 289/1881/19

провадження № 61-9455св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Радомишльська міська рада Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2021 року у складі головуючого судді Сіренко Н. С. та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Радомишльської міської ради Житомирської області та просив стягнути на його користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 грн.

Позов мотивував тим, що Радомишльська міська рада Житомирської області, порушуючи його права, ухвалила неправомірне рішення «Про відміну окремих пунктів рішень сесій» від 30 травня 2019 року № 653, яким відмінила своє рішення 16 сесії від 18 квітня 2019 року № 602 в частині надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для укладання договору оренди землі із земель комунальної власності.

У зв`язку з протиправними діями відповідача позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду, який рішенням від 08 листопада 2019 року визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання Радомишльської міської ради Житомирської області «Про відміну окремих пунктів рішень сесій» від 30 травня 2019 року № 653.

Позивач зазначав, що оскільки він морально страждав з приводу неправомірних дій відповідача, не міг реалізувати своє право на оренду і чесне ім`я, вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення свого права, звертатися до судових установ, витрачав кошти на захист свого порушеного права, то йому спричинена моральна шкода, пов`язана із явкою до судових інстанцій, в розмірі 1 000 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням від 09 лютого 2021 року Радомишльський районний суд Житомирської області відмовив у позові.

Відмовляючи у позові місцевий суд виходив із того, що обов`язковими умовами для відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України є незаконність діяння органу державної влади, наявність шкоди та причинно наслідковий зв`язок між діянням та заподіяною шкодою.

Вважав недоведеним факт заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки сама по собі наявність судового рішення про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування, не може бути підставою для задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою від 26 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, рішення Радомишльського районного суду Житомирської областівід 09 лютого 2021 року- без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність посилань ОСОБА_1 про зловживання відповідачем правом на передачу у оренду землі, порушення права на інформацію (чесне ім`я) та подання неправдивої інформації, поширення відомостей про вчинення позивачем порушення земельного законодавства та вчинення ним з цим протиправних дій, примушення позивача до витрат вільного часу на захист свого порушеного права, завдання йому моральних і психічних страждань.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування статті 1167 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17, а також висновків щодо стягнення витрат на правничу допомогу, викладених у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 року, від 09 липня 2019 року у справі № 923/726/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 924/491/17, від 14 березня 2018 року у справі № 902/347/18, від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17.

Касаційну скаргу мотивував тим, що завдана позивачу моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем, оскільки саме у результаті незаконних дій Радомишльська міська рада Житомирської області спричинена така шкода.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням від 18 квітня 2019 року № 602 шістнадцята сесія VІІ скликання Радомишльської міської ради Житомирської області надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для укладення договору оренди землі із земель комунальної власності ОСОБА_1 , останній мав з дня прийняття цього рішення в місячний термін замовити виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності для укладання договору оренди землі в суб`єктів господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом.

Рішенням від 30 травня 2019 року № 653 вісімнадцята сесія VІІ скликання Радомишльської міської ради Житомирської області відмінила рішення 16 сесії VІІ скликання Радомишльської міської ради від 18 квітня 2019 року № 602 в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для укладання договору оренди землі із земель комунальної власності ОСОБА_1 .

У подальшому, рішенням від 08 листопада 2019 року в справі № 240/9931/19 Житомирський окружний адміністративний суд задовольнив позов ОСОБА_1 і визнав протиправним та скасував пункт 1 рішення вісімнадцятої сесії VІІ скликання Радомишльської міської ради Житомирської області № 653 «Про відміну окремих пунктів рішень сесій».

Постановою від 04 лютого 2020 року Сьомий апеляційний адміністративний суд рішення Житомирського окружного адміністративного суду залишив без змін.

Рішення суду мотивував тим, що органу місцевого самоврядування не надано права на скасування рішення про надання фізичній особі дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Також, адміністративний суд зазначив, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає вибуття земельної ділянки із земель комунальної власності та передачу у власність чи оренду іншій особі, оскільки такий дозвіл не є правовстановлюючим актом. Дозвіл на розробку проекту землеустрою є документом, на підставі якого виникають правовідносини, які пов`язані з реалізацією позивачем певних суб`єктивних та охоронюваних законом інтересів щодо розроблення проекту землеустрою.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Межі розгляду справи судом

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування статті 1167 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17, а також висновків щодо стягнення витрат на правничу допомогу, викладених у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 року, від 09 липня 2019 року у справі № 923/726/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 924/491/17, від 14 березня 2018 року у справі № 902/347/18, від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 1173 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Обґрунтовуючи позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 грн, позивач посилався на встановлення Житомирським окружним адміністративним судом протиправності прийнятого Радомишльською міською радою рішення від 30 травня 2019 року № 653 та завдання йому цим рішенням і діями відповідача моральних страждань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні цього позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що наявність судового рішення про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування, не може бути підставою для задоволення позову.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність того, що внаслідок протиправних дій відповідача, які виразилися у прийнятті незаконного рішення від 30 травня 2019 року № 653, для нього настали такі негативні наслідки, внаслідок яких він морально страждав і на відновлення свого психологічного та фізичного стану він вимушений був спрямовувати додаткові зусилля та нести додаткові витрати майнового характеру, то підстав вважати, що йому у зв`язку з цим була заподіяна моральна шкода немає.

Крім того, суди правильно зазначили, що посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач, зловживаючи його правом на оренду землі, правом на інформацію (чесне ім`я) та здійснюючи подання неправдивої інформації, поширив відомості про вчинення ним (позивачем) порушення земельного законодавства та проявив, у зв`язку з цим протиправні дії, примусив його витрачати свій вільний час на захист свого порушеного права, завдав йому моральних і психічних страждань - не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами.

При цьому сам факт витрати власного часу та зусилля позивача на судовий захист свого права не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні статті 1173 ЦК України.

Звернення до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Крім цього, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25 жовтня 1993 року у справі «Гольм проти Швеції», від 29 листопада 1996 року у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 13 липня 2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Окрім того, дозвіл на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом, а є документом, на підставі якого виникають правовідносини, які пов`язані з реалізацією позивачем певних суб`єктивних та охоронюваних законом інтересів щодо розроблення проекту землеустрою. Таким чином, посилання на порушення відповідачем свого права оренди є безпідставним.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування статті 1167 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17, а також висновків щодо стягнення витрат на правничу допомогу, викладених у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 року, від 09 липня 2019 року у справі № 923/726/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 924/491/17, від 14 березня 2018 року у справі № 902/347/18, від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17.

У справі, що переглядається суди виходили із недоведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві.

Отже постанова суду апеляційної інстанції не суперечить висновкам щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеним у постановах Верховного Суду: від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17, оскільки у зазначених справах і у цій справі встановлені різні фактичні обставини.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги про неврахування висновків щодо стягнення витрат на правничу допомогу, викладених у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 року, від 09 липня 2019 року у справі № 923/726/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 924/491/17, від 14 березня 2018 року у справі № 902/347/18, від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17, є неприйнятними, оскільки суд попередньої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, у позові відмовив і судами попередніх інстанцій не вирішувалось питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Інші доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновку судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк І. М. Фаловська