Справа №295/9759/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Гльози М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до ОСОБА_2 ,

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог вказано, що позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, однак ОСОБА_2 в даній квартирі ніколи не проживала, а реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі призводить до надмірного нарахування оплати за комунальні послуги, чим порушуються права позивача. Позиваі зазначають, що перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чиниться, вона без поважних причин не проживає у квартирі, витрат на її утримання не несе, а тому є всі підстави для визнання відповідача такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.09.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено до розгляду на 24.11.2021.

Відповідач не скористалася своїми процесуальними правами та відзив на позов не подала.

Позивач 24.11.2021 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, розгляд справи відкладено на 02.02.2022, про що повідомлено сторін по справі шляхом направлення судових повісток.

02.02.2022 справа в судове засідання не вносилася, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи відкладено на 19.05.2022.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач у судові засідання не з`являлася, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, однак поштова кореспонденція повернулася на адресу суду не врученою з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідача по справі додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада».

У судовому засіданні 19.05.2022 було допитано свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що він є орендарем квартири позивача за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в квартирі з лютого 2019. За вказаний період проживання відповідачку жодного разу не бачив, проживає з сім`єю, з позивачем має усну домовленість щодо оренди квартири. Також, пояснив, що зі слів позивача відповідач проживає в Київській області, наче в місті Буча, пошту, яка надходить на адресу забирає він або позивач, жодних листів відповідачу не надходило.

Згідно з ч 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так як відповідач, який у відповідності до приписів ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин; не подав відзив, суд дійшов висновку про можливість розгляду цивільної справи у відсутність позивача та відповідача та їх представників.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі договору дарування, серія №1-1397, виданий 23.12.2011 (а.с. 5).

Відповідач ОСОБА_2 , являється колишньою дружиною позивача, про що свідчить рішення Богунського районного суду міста Житомира про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13.03.2021 (а.с.6).

Згідно з актом не проживання особи ПП «ВЖРЕП №8» за № 20 від 29.06.2021 вказано, що ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2013 року (а.с. 7).

Відповідно до змісту акту, який комісією ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир». що за адресою: АДРЕСА_3 , проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8).

Статті 15 та 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті.

Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд встановив, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , позивач є повноправним власником даної квартири, вважає, що його права порушуються та вимагає усунення такого порушення, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах законодавства та підлягають до задоволення.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 76-81, 89, 258, 265, 268, 280,354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908,00грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивачі: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_6 , адреса АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Воробйова Т.А.