КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/6736/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року місто Київ

справа №760/21694/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та за апеляційною скаргою відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними та скасування рішень, поновлення на квартирному обліку, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати незаконним та скасувати рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 НГУ, оформлене протоколом житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 НГУ від 28 листопада 2019 року №21, а також зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити позивача на квартирному обліку з 15 березня 2005 року;

визнати незаконним та скасувати рішення Центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України, оформлене протоколом Центральної житлово-побутової комісії Центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 26 лютого 2020 року №3, а також зобов`язати Головне управління НГУ поновити позивача на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 15 березня 2005 року.

визнати незаконним та скасувати рішення Солом`янської районної в місті Києві Державної адміністрації, оформлене Розпорядженням від 02 квітня 2020 року №375, а також зобов`язати Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію поновити позивача на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 15 березня 2005 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що у період з 04 листопада 1993 року по 06 листопада 2009 року він проходив військову службу за контрактом у внутрішніх військах МВС України у військовому званні старшого прапорщика, (з березня 2014 року Національна гвардія України).

Вказував, що 15 березня 2005 року рішенням житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 його було зараховано разом з родиною (дружина -ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_4 ) на квартирний облік до черги на першочергове отримання жила як особа, яка потребувала поліпшення житлових умов та має статус учасника бойових дій (протокол від 15 березня 2005 року №4).

Зазначав, що вказане рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 було затверджено Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідно до Розпорядження від 28 липня 2005 року №954.

Наказом начальника управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 09 жовтня 2009 року він був звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України за станом здоров`я та 06 листопада 2009 року виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України.

Посилався на те, що на дату виключення зі списків особового складу він мав наступну вислугу років, а саме: у календарному обчисленні 18 років 01 місяць 07 днів; у пільговому обчисленні 23 роки 00 місяців 19 днів.

Вказував, що після звільнення з військової служби він разом з родиною і надалі перебував на квартирному обліку Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України та після реформування у Військовій частині НОМЕР_1 НГУ, як такий, що потребував поліпшення житлових умов, та був звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я.

Зазначав, що 28 листопада 2019 року рішенням житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 НГУ було знято з квартирного обліку його дружину ОСОБА_2 , доньку ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_4 .

В подальшому вказане рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 було затверджено Центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України в якому було знято з квартирного обліку в тому числі і позивача разом з родиною.

Вказував, що дані рішення житлово-побутової комісії було затверджено Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Позивач вважає вказані рішення протиправними, оскільки відповідачі зняли його у зв`язку з неточностями в документах, які позивач зміг лише отримати у червні 2020 року та повідомляв про це останніх, однак, вказане враховано не було, у зв`язку з чим вказані рішення підлягають скасуванню.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 НГУ, оформлене протоколом житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 НГУ від 28 листопада 2019 року №21.

Зобов'язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 15 березня 2005 року.

Визнано незаконним та скасовано рішення Центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України, оформлене протоколом Центральної житлово-побутової комісії Центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 26 лютого 2020 року №3.

Зобов`язано Головне управління Національної гвардії України поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 15 березня 2005 року.

Визнано незаконним та скасовано рішення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, оформлене Розпорядженням від 02 квітня 2020 року №375.

Зобов`язано Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 15 березня 2005 року.

Стягнуто в рівних частинах на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної поліції України, Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги посилалася на те, що відповідно до Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС України від 28 липня 2007 року №278 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 року за №942/14209, військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлово-побутової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини.

Вказувала, що після затвердження рішення командиром військової частини технічний секретар житлово-побутової комісії військової частини подає список військовослужбовців військової частини, узятих на облік за місцем служби для одержання житлової площі до квартирного відділу виконавчого органу районної, міської, районної в місті ради, за місцем дислокації військової частини.

Вважає, що розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 квітня 2020 року №375 прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Військова частина НОМЕР_1 НГУ подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилалась на те, що судом першої інстанції не з`ясовано обставин та причин, з яких ОСОБА_1 не надавав ЖПК необхідних документів, які саме документи на надав ОСОБА_1 , не з`ясовано яким чином розірвання шлюбу впливало на неподання ним документів.

Вказувала, що судом не досліджено та не надано оцінку тому, що позивач під підпис був двічі попереджений про необхідність надання необхідних документів, проте так їх і не надав.

Зазначала, що судом першої інстанції не було досліджено та не надано оцінку витягам з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в яких вказано набуття права власності членами родини ОСОБА_1 , що свідчить про поліпшення житлових умов та є підставою для зняття з квартирного обліку.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

Представники відповідачів: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для його задоволення.

За правилами ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, суд першої інстанції відкриваючи провадження у даній справі та розглядаючи справу, не звернув уваги на те, що вимоги, заявлені ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а тому дійшов до висновку про задоволення позову з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 04 листопада 1993 року по 06 листопада 2009 року позивач проходив військову службу за контрактом у внутрішніх військах МВС України у військовому званні старшого прапорщика (з березня 2014 року Національна гвардія України).

15 березня 2005 року рішенням житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було зараховане разом з родиною (дружина - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_5 , донька - ОСОБА_4 ) на квартирний облік до черги на першочергове отримання житла як особа, яка потребувала поліпшення житлових умов та має статус учасника бойових дій, що підтверджується протоколом від 15 березня 2005 року №4.

Вказане рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 було затверджено розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 липня 2005 року №954.

Наказом начальника управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 09 жовтня 2009 року позивач був звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України за станом здоров`я та 06 листопада 2009 року виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України. На дату виключення зі списків особового складу позивач мав наступну вислугу років, а саме: у календарному обчисленні 18 років 01 місяць 07 днів; у пільговому обчисленні 23 роки 00 місяців 19 днів (витяг з наказу №214 від 06 листопада 2009 року).

Після звільнення з військової служби позивач разом з родиною і надалі перебував на квартирному обліку Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України та після реформування у Військовій частині НОМЕР_1 НГУ, як такий, що потребував поліпшення житлових, умов, та був звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я (п.3.21. Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС України від 28 липня 2007 року №278 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 року за №942/14209).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2019 року, житлово-побутова комісія Військової частини НОМЕР_1 НГУ прийняла рішення про зняття з квартирного обліку дружину позивача - ОСОБА_2 , доньку - ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_4 .

В подальшому вказане рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 було затверджено Центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України в якому було знято з квартирного обліку в тому числі і ОСОБА_1 разом з родиною (протокол від 26 лютого 2020 року №3).

Вказані рішення житлово-побутових комісій, були затверджені розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 квітня 2020 року №375.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визнання незаконними та скасування рішень житлово-побутових комісій тапоновлення на квартирному обліку посилався на порушення його прав як військовослужбовця та зазначав, що вказані рішення є незаконними, оскільки відповідачі зняли його з квартирного обліку у зв`язку з неточностями в документах, які він зміг лише отримати у червні 2020 року та повідомляв про це їх, однак, вказаного враховано не було.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб'єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 КАС України). Близькі за змістом приписи були у пунктах 1 і 2 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб'єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Частиною четвертою статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права передбачають, що військова служба належить до служби публічної.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 24 Порядку №1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями, спорів щодо протиправності рішення житлово-побутової комісії військової частини про зняття з військової служби у запас військовослужбовця з квартирного обліку та виключення його зі списків загальної і пільгової черг квартирного обліку військової частини), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначений спірє публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

Такі ж висновки викладені у постанові Великої ПалатиВерховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21 та постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №303/3794/20, від 21 червня 2022 року у справі №161/11980/21, від 14 липня 2022 року у справі №359/10656/18.

Частиною 1 ст.377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанціїнеобхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Також відповідно до вимог ч.1 ст.256 ЦПК України апеляційний суд повідомляє ОСОБА_1 , що розгляд його вимог до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними та скасування рішень, поновлення на квартирному обліку віднесено до юрисдикції адміністративного суду та одночасно роз`яснює, що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду з заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідача Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними та скасування рішень, поновлення на квартирному обліку - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: