Справа № 463/3579/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/4341/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ванівського О.М.

суддів: Мельничук О.Я., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Сергєєвої О.І., представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи ЛМР Кохана О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бальтазар», треті особи: Львівське обласне управління водних ресурсів, Винниківська міська рада, правонаступником якої є Львівська міська рада, про зобов`язання припинити господарську діяльність,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Бальтазар» припинити господарську діяльність, будівництво багатоквартирного житлового будинку на сусідній земельній ділянці площею 0,3172 га за кадастровим номером :07:002:0167, власником якої є Винниківська міська рада, в межах прибережної захисної смуги, яка знаходиться на відстані до 25 метрів включно від урізу води ставка водойми на його (позивача) земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 1,02223 га, кадастровий №:07:002:0163, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і призначена для обслуговування будівель.

На належній йому земельній ділянці розташований ставок водойма, площею 0,4214 га з площею водного дзеркала 0,3706 га, який одночасно розташований на водоскидному каналі з Винниківського озера, басейна річки Маруньки.

Поряд з його (позивача) земельною ділянкою, межує земельна ділянка площею 0,3172 га, кадастровий номер :07:002:0167, власником якої є Винниківська міська рада, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що надана в оренду відповідачу ТОВ «Бальтазар» і на якій відповідач розпочав будівництво фундаменту та каркасу чотирьохсекційної будівлі.

Однак, будівництво ведеться з грубим порушенням земельного та водного законодавства, а саме: в порушення вимог п.4 ч.2 ст.89 Водного кодексу України, відповідач заклав фундамент багатоквартирного будинку у прибережній захисній смузі на відстані до 8 метрів від урізу води ставка водойми на земельній ділянці, яка належить йому (позивачу) на праві приватної власності.

Зазначає, що внаслідок незаконної господарської діяльності відповідача знищено водоймище, яке знаходилось на земельній ділянці, яку орендує відповідач, руйнується русло річки Маруньки, руйнується і нищиться земляна дамба, яка знаходиться на його (позивача) земельній ділянці і яка перешкоджає воді зі ставка водойми попасти на земельну ділянку, яку орендує відповідач. Така господарська діяльність відповідача в прибережній захисній смузі не лише завдає шкоди його (позивача) земельній ділянці, але й загрожує екологічною катастрофою, коли внаслідок руйнації земляної дамби вода знищить сусідні земельні ділянки.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сєргєєва О.І., подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що поза увагою суду залишились доводи позивача про порушення відповідачем законодавства щодо заборони здійснювати будівництво в прибережній захисній смузі.

Вважає, що суд не врахував та не дав жодної правової оцінки доказам, які подав позивач.

Так, зокрема, суд безпідставно не взяв до уваги постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року у справі №813/814/18, якою відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Бальтазар» про визнання протиправним та скасування припису Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області №1296 від 01.12.2017 року, яким відповідача зобов`язано усунути порушення п.10.17 ДБН 360-92** і привести земельну ділянку в прибережній захисній смузі у попередній стан.

Також зазначає, що суд не дав жодної правової оцінки Технічним висновкам про стан конструкцій житлового будинку АДРЕСА_2 після виконання робіт по влаштуванню фундаментів на земельній ділянці площею 0,3172 га, кадастровий номер :07:002:0167 та небезпеки затоплення від лежачого зверху ставка-водойми на земельній ділянці площею 1,02223 га, кадастровий №:07:002:0163, що належить позивачу.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання позивача про призначення у даній справі комплексної судової будівельно-земельної технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, що на переконання апелянта, ще раз підкреслює упередженість суду і небажання об`єктивно дослідити всі обставини справи.

Просить рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Сергєєвої О.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи ЛМР Кохан О.І., на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог щодо припинення господарської діяльності ТОВ «Бальтазар» з будівництва запроектованого багатоквартирного будинку, оскільки на момент розгляду даної справи усі дозвільні документи та рішення органу місцевого самоврядування є чинними і не скасовані в судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,0223 га, кадастровий номер :07:002:0163, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування будівель, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 20 серпня 2007 року (а. с. 28, т. 1).

На вказаній земельній ділянці розташований ставок площею 0,4214 га, що підтверджується водогосподарським паспортом та правилами експлуатації ставка водойми на земельній ділянці ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а. с. 8-27, т. 1).

Відповідно до загальних даних про водний об`єкт (а. с. 11, т. 1) площа ставка становить 0,4214 га, водного дзеркала 0,3706 га, ставок розташований у водоскидному каналі з Винниківського озера, басейн р. Маруньки.

Із земельною ділянкою позивача межує земельна ділянка площею 0,3172 га, кадастровий номер :07:002:0167, власником якої є Винниківська міська рада, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а. с.120, т. 1).

Рішенням Винниківської міської ради Львівської області № 1155 від 16 грудня 2005 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання ТОВ «Бальтазар» в оренду земельної ділянки для будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 » (а. с.131, т.1) затверджено проект земельної ділянки та надано ТОВ «Бальтазар» в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,3172 га для будівництва багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 .

На підставі цього рішення між Винниківською міською радою та ТОВ «Бальтазар» 03 квітня 2006 року укладено договір оренди землі (а. с.125-128, т. 1), відповідно до якого останній приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_2 для будівництва багатоквартирного житлового будинку. В оренду передається земельна ділянка площею 0,3172 га, у тому числі 0,0206 га під забудову.

Рішенням Винниківської міської ради № 349 від 12 травня 2016 року (а. с.142, т. 1) ТОВ «Бальтазар» продовжено на 2 роки строк оренди земельної ділянки площею 0,3172 га за адресою: АДРЕСА_2 , і на підставі цього рішення 19 серпня 2016 року між Винниківською міською радою та ТОВ «Бальтазар» укладено відповідний договір оренди землі про строкове та платне користування вказаною земельною ділянкою для будівництва багатоквартирного житлового будинку (а. с. 136-139, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради № 126 від 29 липня 2014 року «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 » (а. с.132-133, т. 1) надано ТОВ «Бальтазар» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 .

29 серпня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області зареєстровано декларацію (№ 72) про початок виконання будівельних робіт зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_2 , де замовником є ТОВ «Бальтазар» (а. с.122-124, т. 1).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 813/814/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 27 травня 2021 року, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року та відмовлено ТОВ «Бальтазар» у задоволенні позовних вимог до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання протиправним та скасування припису № 1296 від 01 грудня 2017 року.

Вказаним судовим рішення встановлено, що у період з 28 листопада 2017 року по 01 грудня 2017 року посадовими особами Департаменту ДАБІ у Львівській області відповідно до направлення від 27 листопада 2017 року № 1296/17-пз та на підставі наказу Департаменту ДАБІ у Львівській області від 24 листопада 2017 року № 228П проведено позапланову перевірку на об`єкті «Будівництво зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_2 » щодо дотримання суб`єктом містобудування ТОВ «Бальтазар» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

За результатами перевірки складено акт № 1296/17, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено, що проектною організацією ПП «Імпровіз» передано замовнику ТОВ «Бальтазар» проектну документацію «Будівництво блокованих житлових будинків по АДРЕСА_2 » (стадія П), розроблену з порушенням будівельних норм, а саме блоковані житлові будинки (секція Б) розміщено в водоохоронній зоні водойми (ставка на АДРЕСА_1 ) (9м) та річки «Марунька» (3м), прибережні смуги яких, у відповідності до пункту 10.17 ДБН 360-92 «Містобудування та планування міських і сільських поселень», становлять 20 м, що є порушенням пункту 10.4 ДБН 360-92 «Містобудування та планування міських і сільських поселень».

Ухвалюючи рішення про відмову ТОВ «Бальтазар» у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й Верховний Суд, виходив із того, що припис № 1296 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01 грудня 2017 року виданий Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України в межах наданих повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства.

Також вказано, що неправомірним є неврахування під час будівництва прибережної захисної смуги річки Марунька та водойми на земельній ділянці по АДРЕСА_1 з причини відсутності проекту землеустрою з її встановлення, а також водогосподарського паспорта та правил експлуатації водойми.

Отже, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що ТОВ «Бальтазар» здійснює будівництво в межах прибережної захисної смуги річки Марунька та водойми на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з п.г ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до статті 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України (у редакціях, чинних на час прийняття рішення виконавчим комітетом Винниківської міської ради від 26 липня 2014 року № 126 «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки …») до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Постановою КМ України від 08 травня 1996 року № 486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них (далі - Порядок № 486).

У пунктах 4, 5 Порядку № 486 визначено, що у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 Водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Відповідно до статті 87 ВК України водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється, встановлюється для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм.

Відповідно до статті 88 Водного кодексу України, яка узгоджується зі статтею 60 Земельного кодексу України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період): для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів, шириною 25 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Згідно з положеннями статті 61 ЗК України та статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Враховуючи, що ТОВ «Бальтазар» здійснює будівництво в межах прибережної захисної смуги річки Марунька та водойми на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , чим порушуються його права, колегія суддів приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бальтазар», треті особи: Львівське обласне управління водних ресурсів, Винниківська міська рада, правонаступником якої є Львівська міська рада, про зобов`язання припинити господарську діяльність задовольнити.

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» припинити господарську діяльність, будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці площею 0,3172 га за кадастровим номером :07:002:0167, власником якої є Винниківська міська рада, правонаступником якої є Львівська міська рада, в межах прибережної захисної смуги, яка знаходиться на відстані до 25 метрів включно від урізу води ставка водойми на його (позивача) земельній ділянці по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бальтазар» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 640 грн. та апеляційної інстанції в розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Цяцяк Р.П.