(2/199/940/22)
РІШЕННЯ

іменем України

16.06.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та пресдатвника відповідача адвоката Цветкової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , де треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заялевно вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 . Позов обґрунтований тим, що з 14.06.2019 р. місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: кімната АДРЕСА_1 , втім, більше 6 місяців відповідач за вказаною адресою не проживає, що в силу ст.ст. 71 та 72 ЖК Української РСР є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач звертається до суду із даним позовом, оскільки кімната АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпро, від імені якої діє позивач, як представницький орган місцевого самоврядування в силу ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування».

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю.

Відповідач позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні повністю.

Відповідно до відзиву відповідача на позовну заяву (а.с. 52-54) вона фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 з червня 2017 року (за договором найму від 15.06.2017 р.), а зареєстрована з 14.06.2019 р. Іншого житла у власності відповідача не має.

Узимку 2020 року співробітники гуртожитку запропонували відповідачці викупити кімнату за 4 000,00 дол. США, водночас вона відмовилась, оскільки у неї не було матеріальної можливості це зробити, водночас вона мала намір безкоштовно приватизувати кімнату відповідно до норм Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав», відповідно до якого мешканці гуртожитків мають право приватизувати кімнату в гуртожитку якщо вони проживають в ньому 5 чи більше років. Тобто таке право настає у червні 2022 року. Натомість після відмови у придбанні кімнати співробітники «Жилсервіс-5» стали ставитись до відповідачки із закидами. Так, у червні 2021 року співробітниками «Жилсервіс-5» було незаконно опечатано кімнату, на листку було зазначено погрозу, що у випадку несанкціонованого розкриття будуть застосовані санкції ст. 162 КК України (порушення недоторканності житла).

Співробітники «Жилсервіс-5» після цього почали залякувати відповідача про те, що вона не має права відчиняти свою кімнату та брати свої речі, свідком зазначених обставин також став ОСОБА_3 .

Також з червня 2021 року відповідачу перестали надходити рахунки за комунальними платіжами, про що вона неодноразово зверталась до «Жилсервіс-5», та лише у січні 2022 року вона змогла їх отримати після тривалих спілкувань з ними та змогла здійснити оплату за комунальні послуги. На сьогоднішній день після здійснення зазначених оплат нею комунальних послуг, особовий рахунок відповідача став безпідставно заблокованим з невідомих їй причин та вона через це не може здійснювати сплату комунальних послуг.

Позивач на підтвердження факту відсутності відповідача протягом шести місяців за місцем її реєстрації надав акти обстеження об`єкту житлової нерухомості від 05.12.2020 р., 12.03.2021 р. та 15.06.2021 р. Відповідач вважає зазначені докази неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми на підставі наступного.

Щодо змістів зазначених актів, на переконання відповідача, слід звернути увагу на те, що їх зміст є суперечним, а саме: у всіх трьох актах зазначено, що вони складені у присутності мешканців кімнати АДРЕСА_3 (та, у якій зареєстрована відповідач), але комісією відповідно до актів встановлено, що у цій же кімнаті ніхто не мешкає, кімната опечатана. Яким саме чином комісія встановила, що у кімнаті ніхто не мешкає, не зазначено та незрозуміло.

Також у всіх трьох актах відсутні дати затвердження підпису заступника директора «Жилсервіс-5», а самі акти на вигляд створюють враження, що їх було зроблено в один день, оскільки вони виглядають однаково, на актах не зазначено ким саме вони складені.

Також всі три акти складені у присутності одних й тих самих мешканців к. 56 ОСОБА_4 та к. 84 ОСОБА_5 , водночас на всіх трьох актах їх підписи не схожі між собою, а на акті від 12.03.2021 р. взагалі відсутній підпис ОСОБА_5 .

Відповідач просила врахувати, що вона працює на п`ятиденному робочому графіку у м. Дніпрі, а її матір проживає у селі (с. Миропіль Солонянського району Дніпропетровської області) у приватному будинку, у зв`язку з чим часто потребує допомоги, тому періодично на вихідних відповідачка навідується до неї.

Також в актах не зазначено час їх складення.

Акт від 05.12.20 складено у суботу, акт від 15.06.21 складено у вівторок, акт від 12.03.21 у п`ятницю. Тобто у будь-який з цих днів відповідачка могла знаходись на роботі або у селі, або будь-де.

Відповідач сплачувала комунальні платежі.

Кімната у гуртожитку є її місцем проживання та реєстрації місця проживання, у кімнаті знаходиться багато її речей, одяг, взуття, зберігаються документи (дипломи освіти, підвищення кваліфікації тощо), телевізор та інші дрібні побутові речі, якими вона користується, тому навіть у випадку тимчасової відсутності у кімнаті (у випадку від`їздів до матері, перебування у відпустці, відпочинку на вихідних, перебування у гостях тощо) не може свідчити про те, що відповідач перестала проживати у кімнаті та втратила до неї інтерес, відповідач ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання.

Треті особи, які не заявляють саомтійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: кімната АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю з Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, з 14.06.2019 р. по теперішній час та карткою рестрації особи (а.с. 16, 11).

Згідно з актами обстеження кімнати АДРЕСА_1 від 12.03.2021 р., 15.06.2021 р., 05.12.2020 р. в даній кімнаті нікто не мешкає, кімната опечатана (а.с. 7-9). Вказані акти складені членами комісії з обстеження об`єктів житлової нерухомості, які пербувають на балансі КП «Жилсевіс-5» ДМР у складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки від 28.08.2021 р. КП «Жілсервіс 5» Дніпровської міської ради на ім?я ОСОБА_2 був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , на даний час призупинені всі комунальні послуги з 01.06.2021 р. (а.с. 10).

Склад родини відповідача 1 особа, що підтверджується довідкою №1331 (а.с. 12).

Відповідно до повідомлень/рахунків на сплату житлово комунальних послуг, вказані повідомлення відповідач отримувала (а.с. 56-62).

Комунальін послуги за адресою проживання відпводіач сплачувала, що підтверджується квитанціями (а.с. 67-75).

Мати відповідача проживає у с. Миропіль Солонянського району Дніпропетровської області (а.с. 77-78).

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою суду від 16.06.2022 р. задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8

-ухвалою суду від 16.06.2022 р. задоволено клопотання представника відповідача про допит відповідача ОСОБА_2 , як свідка;

-ухвалою суду від 16.06.2022 р. задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка ОСОБА_3 .

Допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дали майже аналогічні показання, відповідно до яких вони працюють майстрами у КП «Жилсервіс-5» ДМР та не знайомі із відповідачем. Про те, що відповідач не проживає у кімнаті, вони обізнані зі слів її сусідів, які все знають та з якими вони виходили та складали акти про непроживання відповідача у кімнаті. Вони працюють кожного дня з 08.00 до 17.00 год., вихідний субота та неділя, акти складали у свій робочий час.

Відповідач дала суду показання, відповідно до яких вона працює у Департаменті освіти провідним фахівцем відділу технічного нагляду. За весь час її проживання проблем із проживанням не було. Втім, коли змінився директор (став ОСОБА_9 ) відповідачу запропонували вказану кімнату оформити за 4 000,00 дол., тоді завідуючою гуртожитку була ОСОБА_10 , яка і запропонувала, вона декілька разів дзвонила відповідачу, доки остання не припинила брати трубку. Влітку 2021 р. після повернення з відпустки відповідач побачила, що її кімнату опечатано. Відповідач повідомила, що кожен поверх гуртожитку закривається на металеву дверь та вона необізнана з приводу осіб, які зазначені, як мешканці, в актах, наданих позивачем ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ). Відповідач заходила до своєї кімнати, бачила наліпку про те, що кімната опечатана, втім, в кімнаті знаходяться всі її речі, іншого житла відповідач не має. У вільний від роботи час відповідач відвідує свою матір, яка мешкає у селі в Солонянському районі, та проводить час зі своїм другом ОСОБА_3 , та саме з цим пов`язана її тимчасова відсутність укімнаті. Відповідно до показань відповідача, як свідка, наявність заборгованості по сплаті комунальних послуг викликана важким фінансовим становищем, вона отримує заробітну плату (близько 7 000,00 грн. щомісяця), якої не вистачає на життя та сплату комунальних послуг, втім, по можливості комунальні послуги оплачуються.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_3 , останній підтвердив, що є другом відповідача, вони мешкають окремо один від одного, та він обізнаний про обставини, пов`язані зі створенням з боку позивача прешкод у користуванні відповідачем кімнатою у гуртожитку, одного разу бачив наліпку на двері кімнати, що кімната опечатана, а одного разу він був із ОСОБА_2 у КП «Жилсервіс-5», коли ОСОБА_2 намагался вирішити питання про розблокування мнати, того дня ОСОБА_2 у цьому КП повідомили, що вона може забути про цю кімнату. Вказаний свідок дав показання, відповідно до яких ОСОБА_2 постійно мешкає у кімнаті АДРЕСА_1 , вони не одружені, мають стосунки.

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача, як наймодавця, за договором найму житлового приміщення, та припинення права користування жилим приміщенням в будинках державного чи громадського житлового фонду, та регулюються ст. 47 Конституції України, ст. 7, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР.

Дослідив докази в межах заялевних суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За ст. 1 вказаного закону представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Згідно з ч. 5 ст. 9 ЖК Української РСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч. 2 ст. 61 ЖК УРСР).

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК України).

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

За ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, на переконання позивача з наданих доказів має бути встановлено, що відповідач більше 6 місяців не проживає у кімнаті в гуртожитку та будь-якого інтересу до спірної кімнати не проявляє.

Втім, суд не погоджується із слушністю доводів позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності особи у житлову приміщенні більше шести місяців житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Наявність заборгованості у відповідача за комунальні послуги не є підставою згідно зі статями 71, 72 ЖК Української РСР для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому що не свідчить про втрату інтересу відповідача до спірного житла. Як повідомила відповідач, наявність заборгованості викликана важким матеріальним становищем, адже отримуваної заробітної плати (близько 7 000,00 грн.) не вистачає на життя та сплату комунальних послуг.

Окрім того, відповідач інтерес до кімнати у гуртожитку не втрачала, кімнату відповідач використовує для власного проживання у час, вільний від роботи та відвідування матері у селі; у кімнаті зберігаються її речі, іншого житла відповідач немає.

Докази на підтвердження непроживання без поважних причин відповідача у кімнаті гуртожитку більше шести місяців відсутні.

Джерела отримання доказів вичерпані.

Стосовно наданих позивачем письмових доказів - актів про непроживання, то на їх підставі суд позбавлений можливості встановити наявність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача.

Суд погоджується із слушністю доводів відповідача щодо того, що вказані акти є недостірними доказами: у вказаних трьох актах зазначено, що вони складені у присутності мешканців кімнати 22, втім, мешканцем (наймачем) кімнати АДРЕСА_3 є відповідач, складені акти стосуються її не проживання у цій кімнаті, та відповідач при їх складанні була відсутня.

Стосовно показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то вказані докази є неналежними.

В силу ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як встановлено судом на підставі показань вказаних свідків, останні не знайомі із відповідачем, а про її непроживання їм стало відомо зі слів сусідів ОСОБА_2 , відтак, сусіди, які виявлюять обізнаність з питання непроживання ОСОБА_2 у кімнаті у гуртожитку також підлягають допиту в суді, втім, відповідного клопотання позивачем не була подано.

Виходячи з вищенаведеного, для суду відсутні підстави для прийняття висновку про відсутність відповідача понад шести місяців у житловому приміщенні, та, як наслідок, про порушення прав позивача з боку відповідача, відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. ст. 23, 89, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст. 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , де треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 27 червня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї