Провадження № 2/761/635/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві (відповідача - 1), Державної казначейської служби України (відповідач - 2) про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового розслідування.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 12.11.2019 р. нею до відповідача - 1 подано заяву про вчинення злочину за фактом таємного викрадення її мобільного телефону, на підставі якої слідчим внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00010954 від 14.11.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Разом з тим, позивачка зазначає, що досудове розслідування триває дотепер, при цьому про підозру жодній особі не повідомлено та обвинувальний акт до суду не спрямовано. За таких обставин, посилаючись на те, що неправомірною бездіяльністю посадових осіб відповідача - 1, допущеною ними під час проведення досудового розслідування їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданням, пов`язаних з неналежним здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадження, де вона є потерпілою, позивачка вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди складає 50903,00 грн., яка підлягає стягненню на її користь, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету з єдиного казначейського рахунку відповідача - 2, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.11.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 08.06.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у м.Києві в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також останній подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12.11.2019 р. позивачкою до відповідача подано заяву про вчинення злочину за фактом таємного викрадення її мобільного телефону, на підставі якої слідчим внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00010954 від 14.11.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Разом з тим, позивачка, яка має статус потерпілої у даному кримінальному провадженні, зазначає, що досудове розслідування триває дотепер, при цьому про підозру жодній особі не повідомлено та обвинувальний акт до суду не спрямовано.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення посилається на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб відповідача - 1, допущеної ними під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неналежним здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадження, де вона є потерпілою.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 1 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до пункту 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 5 зазначеної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної постанови).

Так, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст.ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах від 12.03.2019 р. в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 р. в справі № 640/3837/17, від 04.07.2018 р. в справі № 638/14260/16, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою на підтвердження протиправності бездіяльності посадових осіб відповідача - 1 надала копії заяв та скарг щодо неналежного здійснення досудового розслідування, поданих на ім`я керівника Київської місцевої прокуратури № 10 та начальника Шевченківського УП ГУНП у м.Києві, а також направлені на її адресу відповіді на ці заяви та скарги.

Так, зі змісту листів, направлених на адресу позивачки, за результатами розгляду її скарги та заяв, вбачається, що останній повідомлено про обсяг процесуальних дій, які вчиняються, а також роз`яснено про можливість під час досудового розслідування оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора шляхом подання скарги слідчому судді у відповідності до ст. 303 КПК України. Порушень під час проведення досудового розслідування не встановлено.

Водночас, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження оскарження слідчому судді бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, як то передбачено положеннями кримінального процесуального законодавства, а також відповідно й постановлення слідчим суддею відповідної ухвали.

Згідно ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що позивачкою не доведено наявність допущення посадовими особами відповідача -1 неправомірної бездіяльності під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, де вона має статус потерпілої, а отже не підтверджено завдання їй з боку відповідача - 1 моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового розслідування.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: