Справа №265/4387/21
Провадження №2/265/138/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/4387/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 3 листопада 1998 року був накладений арешт на кв. АДРЕСА_1 з метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Згідно ж із свідоцтвом про право власності від 9 жовтня 1997 року квартира в АДРЕСА_1 на праві сумісної власності належала ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначали, що 28 лютого 1976 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилась спадщина на належну спадкодавцю частку спірної квартири. Натомість, постановою приватного нотаріуса від 19 квітня 2021 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину кв. АДРЕСА_1 , бо з`ясувалась наявність її арешту, через що позивачі не мають можливості отримати спадщину щодо нерухомого майна. На підставі переліченого просили суд визнати за позивачами право власності на частку кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , також знявши арешт з кв. АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 14 жовтня 1998 року.

Ані позивачі, ані їх представник, адвокат Журавльова І. В., у судове засідання не з`явились, при цьому від Журавльової І. В. до суду надійшла заява з проханням вирішити справу за відсутності сторони позивачів, наполягаючи при цьому на задоволені позову.

Відповідач у судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим судом.

Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про можливість часткового задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування.

На підставі свідоцтва про право власності на житло № 2609/п від 9 жовтня 1997 року вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить кв. АДРЕСА_1 (загальна площа 57,4 кв. м.), право власності яких було зареєстровано в Маріупольському БТІ 16 жовтня 1997 року, реєстр № 38286.

Згідно із свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1277 від 7 вересня 2020 року, виданого Лівобережним районним в м. Маріуполі відділом ДРАЦС, вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років.

Відповідно до копії спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , наданої суду приватним нотаріусом Демко М. Л., вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась лише ОСОБА_1 , дружина спадкодавця.

Натомість, на підставі постанови від 19 квітня 2021 року приватного нотаріусу Демко М. Л. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 внаслідок накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 .

Так відповідно до інформації від 13 січня 2022 року з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна мається запис (архівний) № 2231082, зареєстрований 28 липня 2005 року Першою державною нотаріальною конторою м. Маріуполя на підставі судового рішення народного суду Орджонікідзевського району м. Маріуполя від 3 листопада 1998 року, про арешт у цілому кв. АДРЕСА_1 щодо власника ОСОБА_4 .

На підставі ухвали від 3 листопада 1998 року Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя було накладено арешт на кв. АДРЕСА_1 з рахунок забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Судом також було встановлено, що за довідкою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 17 березня 2021 року вбачається, що за алфавітними покажчиками цивільних справ за 1996-1999 роки справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 у період з 1996 по 1999 роки до суду не надходила та судом не розглядалась.

Згідно зі змістом ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що він здійснює на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч. 1 ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі переліченого обґрунтування суд зазначає, що в судовому засіданні було встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/3 частки кожному кв. АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 9 жовтня 1997 року.

Крім того суд встановив, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , якому також належала 1/3 частка кв. АДРЕСА_1 .

Згідно зі змістом п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо, зокрема, припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Враховуючи, що на теперішній час право власності позивачів на 2/3 квартири АДРЕСА_1 , а також спадкові права ОСОБА_1 на 1/3 частку кв. АДРЕСА_1 обмежуються без законних на те підстав, оскільки відсутня справа щодо позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, на забезпечення якого накладався арешт, то враховуючи наведене вище нормативне обґрунтування, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення поданого до суду позову шляхом скасування арешту, накладеного на кв. АДРЕСА_1 , на підставі ухвали від 3 листопада 1998 року Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до нотаріусу не звертався, відмовившись від своє частки на таку спадщину, тому його вимоги про визнання права власності на частку кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі, тому не підлягають задоволенню судом.

Суд зауважує також, що за п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Враховуючи, що перепоною для оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 є наявність арешту на кв. АДРЕСА_1 , 1/3 частка якої входить у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , то внаслідок зняття судом такого арешту зі спірної квартири наразі наявні умови для одержання нею в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, на підставі чого позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частку кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування також задоволенню не підлягають, як передчасні.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та зняття арешту з майна - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 листопада 1998 року відповідно до архівного запису № 2231082 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрований 28 липня 2005 року Першою державною нотаріальною конторою м. Маріуполя.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 14 лютого 2022 року.

Суддя