РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022

м.Харків

Справа № 630/820/21

провадження 2/639/732/22

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23.10.2018 між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошову позику двома частинами в сумі 1000 доларів США та 4000 доларів США , а останній зобов`язався повернути суму позики не пізніше 2020 і сплачувати щомісячно проценти за користування позикою в розмірі 3% на місяць.В період з жовтня 2018 по квітень 2020 відповідач частково сплачував проценти і зазначена сума склала 1404 долари США.При настанні строку повернення грошових коштів відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення боргу у розмірі 5000 доларів США , не сплатив проценти за користування грошима в сумі 2496 доларів США, з урахуванням частково повернутої суми. Позивач також просить стягнути з відповідача за прострочення на 261 день виконання грошового зобов`язання, а саме три проценти річних від простроченої суми- 160 доларів США за період з 01.01.2021 по 20.09.2021 згідно ст. 625 ЦК України.

Позивач 16.08.2021 направив ОСОБА_2 письмову претензію про повернення суми позики , сплату процентів за весь час користування позикою і 3 % річних за прострочення виконання своїх зобов`язань. На данний час сума позики позивачеві не повернута.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що позичав у ОСОБА_1 у 2018 році терміном на рік 3000 доларів США для відкриття кіоску по продажу квітів для дружини та зайняття комерційною діяльністю без оформлення письмового договору. В подальшому, позивач просив сплачувати проценти, але відповідач не погодився і розписками вони не обмінювались. Через півтора роки, як стверджує ОСОБА_2 , борг позивачу він повернув. Не може пригадати коли складав надані ОСОБА_1 розписки, але заборгованості перед позивачем не існує.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 04.10.2021 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу направлена за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Харкова.

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 23.10.2018 укладено в простій письмовій формі договір позики , за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 надав позичальнику ОСОБА_2 дві суми у доларах США, з яких 1000 доларів США з щомісячною виплатою 3% винагороди, які зобов`язується повернути рівновеликими сумами не пізніше 2020, а також 4000 доларів США з щомісячним нарахуванням процентів ( 3% в місяць), з правом винагороду не виплачувати, а накопичувати її окремо та виплатити по мірі можливості рівновеликими сумами разом з тілом ( 4000 дол. США) не пізніше 2020 р. У власноруч складеної розписці зазначено, що ОСОБА_3 гроші отримав в повному обсязі. Договір підписано відповідачем та ОСОБА_4 , а також позикодавцем.

12.02.2020 ОСОБА_2 склав розписку, якою підтвердив факт отримання від ОСОБА_1 у борг 5000 доларів США ( 4000 доларів США у 2017 і 1000 доларів США у 2018)та зобов`язався щомісячно, не пізніше другого числа виплачувати винагороду в сумі трьох відсотків від одержаної суми, а також повернути позику до кінця 2021.

Відповідач ОСОБА_2 , як стверджує позивач, свої зобов`язання не виконав, грошові кошти у розмірі 5000 доларів США не повернув. Проценти в повній мірі не погасив, сплачував з жовтня 2018 по квітень 2020 незначними частинами, розрахунок заборгованості складались дружиною відповідача на окремих аркушах, що приєднані до матеріалів справи.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За положеннями статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аргументи відповідача про те, що він отримував гроші у борг без розписок та не пам`ятає їх написання , а позика ним повернута у 2020 є голослівними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин ОСОБА_2 не надано, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи заявляти відмовився, не спростував справжність свого почерку та підпису на розписках.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже,наявність оригіналів боргових розписок у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання у ОСОБА_2 виникло перед ОСОБА_1 та не виконане.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Встановивши справжню правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики, факт передання відповідачу в позику коштів, його зобов`язання про повернення позивачу суми боргу, які залишаються не виконані, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми боргу, обумовлену договорами позики від 23.10.2018.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилаючись на положення статті 1048 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь проценти від суми позики у розмірі 2496 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Договорами позики від 23.10.2018 і 12.02.2020 передбачено щомісячну сплату винагороди у розмірі трьох процентів від суми позики. Отже, розмір відсотків за договором позики становить 150 доларів США на місяць.

За період користування позикою з 23.10.2018 по 31.12.2020 ( в межах заявлених вимог) сума відсотків складає 3900 доларів США. Розраховуючи заборгованість за відсотками суд враховує заяву позивача про погашення ОСОБА_2 1404 долари США. Таким чином, не повернуті відсотки за користування коштами становлять 2496 доларів США та підлягають стягненню з відповідача.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 01.01.2021 по 20.09.2021, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 160 доларів США, посилаючись на те, що відповідач зобов`язався повернути борг не пізніше 2020.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За домовленістю сторін розпискою від 23.10.2018, наданою ОСОБА_2 позивачу,передбачено строк повернення грошових коштів в сумі 5000 доларів США не пізніше 2020. Суд вважав, що сторони змінили строк повернення позики з «не пізніше 2020» на «кінець 2021», про що свідчить розписка від 12.02.2020.Позичальник ОСОБА_1 не висловлював заперечень щодо зміни дати повернення позичальником коштів.Отже, що сторони 12.02.2020 внесли до договору позики від 23.10.2018 зміни щодо строку його дії, визначивши кінцеву дату повернення позики до кінця 2021, тобто 31.12.2021.

Згідно із частиною третьою статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Будь-яка додаткова угода за своєю сутністю являє собою окремий договір, предметом якого є внесення змін до основного договору. Отже, сторони вправі врегулювати нею правовідносини, які виникли до її укладення, у тому числі питання перебігу строку основного договору.

Наявність невиконаного зобов`язання безумовно потребує його договірного врегулювання, і таке врегулювання шляхом укладення додаткової угоди щодо продовження строку договору до меж, необхідних для виконання зобов`язання, повністю відповідатиме принципам розумності та справедливості цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Установивши, що сторони домовились про продовження строку договору позики до 31.12.2021 суд доходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.01.2021 суперечить умовам договору, тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2044,37 грн., позовні вимоги задовольняються частково ( 98%) , з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати в сумі 2003,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141 , 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 23.10.2018 і 12.02.2020 заборгованість у розмірі 5000 доларів США, проценти за користування позикою за період з 23.10.2018 по 31.12.2020- 2496 доларів США, а всього 7496 доларів США, судові витрати в сумі 2003 грн. 48 коп.

У іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: позивач- ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 );

відповідач- ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 11.02.2022.

СУДДЯ -