Справа № 462/954/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Любінець В. Ю.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 2 500 грн. 00 коп., щомісячно на період навчання починаючи з дати подання позову, але не більше як до досягнення ним 23 років з проведенням відповідної індексації, стягнути судові витрати в сумі 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2021 року визначено головуючого суддю Залізничного районного суду м. Львова - Постигач О. Б. (а.с. 86, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті постановлено провести з повідомленням сторін (а.с. 89, Т. 1).

28.04.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Акімової О. О., надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на аргументи викладені у відзиві (а.с. 105-109, Т. 1), окрім цього, долучають копії документів, що додаються разом із відзивом (а.с. 110-163, Т. 1).

22.06.2021 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Гедз О. Т., подано письмові пояснення у справі (а.с.188-191, Т. 1).

14.07.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Акімової О. О., надійшли письмові додаткові пояснення у справі (а.с. 207-220, Т. 1).

Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату Залізничного районного суду м. Львова № 102/21/В від 05.08.2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ, відповідно до п. 19 ч. 1 Розділу VIII «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» призначено повторний автоматизований розподіл справи (а.с. 223, Т. 1).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2021 року визначено головуючого суддю Залізничного районного суду м. Львова - Галайко Н. М. (а.с. 224-225, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 226, Т. 1).

11.11.2021 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гедз О. Т., надійшла письмова заява, у якій остання просить суд долучити до матеріалів справи письмові докази (а.с. 10-12, Т. 2), також 02.02.2022 року остання подала письмову заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

26.11.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Акімової О. О., надійшли письмові додаткові пояснення у справі (а.с. 18-21, Т. 2), окрім цього 22.12.2021 року остання подала письмове клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, просить зменшити з 10 000 грн. 00 коп. до 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 36. Т. 2), 19.01.2022 року подала письмове клопотання про долучення доказів у справі (а.с. 38, Т. 2), 31.01.2022 року та 01.02.2022 року подала письмове клопотання про долучення доказів у справі.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явилися. Однак, 27.01.2022 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гедз О. Т., надійшла письмова заява, у якій остання просить суд розглядати справу за відсутності сторони позивача, позов підтримала та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явилася. Однак, 02.02.2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Акімової О. О., надійшла письмова заява, у якій остання зазначила, що відповідач повністю заперечує позовні вимоги з підстав наведених у відзиві та додаткових письмових поясненнях, просить суд розглядати справу за відсутності сторони відповідача.

Відтак, суд, вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів за відсутності сторони позивача та відповідача, кожен з яких подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, врахувавши доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/2007/16 від 10.10.2016 року розірвано (а.с. 20-21, Т. 1), від спільного подружнього життя мають двох дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач у справі) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13, Т. 1), зазначені обставини не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/5511/16 від 05.04.2017 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено стягувати аліменти із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17.10.2016 року до їхнього повноліття. У решті позову - відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. у дохід держави (а.с. 22-24, Т. 1).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, судом встановлено, що на момент звернення з позовом до суду, позивач, згідно Довідки № 454 від 06.11.2020 року навчався на денній формі навчання за державним замовленням у Відокремленому структурному підрозділі - Коледжі телекомунікацій та комп`ютерних технологій Національного університету «Львівська політехніка» з 01.09.2017 року, ОСОБА_1 є студентом четвертого курсу та не отримує ординарну (звичайну) академічну стипендію, термін закінчення навчання - 30.06.2021 року (а.с. 14, Т. 1).

Договором про надання освітніх послуг № 21/233 від 14.08.2021 року укладеним між замовником послуг ОСОБА_3 для одержувача послуг ОСОБА_1 та Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку стверджується, що ОСОБА_1 отримує послуги підготовки студента освітніх послуг заочної форми навчання, за степенем вищої освіти бакалавр з 01.09.2021 року по 01.07.2023 року, загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання становить 40 500 грн. 00 коп., за роками вартість навчання становить: 2021-2022 навчальний рік - 13 500 грн. 00 коп., 2022-2023 навчальний рік - 13 500 грн. 00 коп., 2023-2024 навчальний рік - 13 500 грн. 00 коп.

Довідкою Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку № 11-33/333 від 18.08.2021 року стверджується, що ОСОБА_1 , дійсно є студентом першого курсу зазначеного університету. Наказом № 01-10-87 від 14.08.2021 року зарахований з 01.09.2021 року на перший курс освітнього ступеня «Бакалавр» заочної, скороченої форми навчання (термін навчання 2 року 10 місяців) за спеціальністю 172 Телекомунікації та радіотехніка за кошти фізичних та/або юридичних осіб, термін закінчення навчання 30.06.2024 року (а.с. 13, Т. 2).

Згідно дубліката квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 17.08.2021 року ОСОБА_3 сплачено за навчання сина 13 500 грн. 00 коп. (а.с. 14, Т. 2).

Окрім цього, суд приймає до уваги покликання відповідача у справі, щодо утримання ним дружини ОСОБА_5 (а.с. 150, 155, Т. 1) та спільного утримання малолітньої дитини дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також суд приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідача у справі (а.с. 113-140, 144-145, Т. 1).

Також, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості по сплаті аліментів ЗВ ДВС у м. Львові ЗМУ УМЮ (м. Львів) № В5/20/42375 від 25.11.2020 року (у ВП № 53999410), згідно якого, ОСОБА_2 (відповідач у справі) станом на 25.11.2020 року сплачено 85 255 грн. 82 коп., сума заборгованості станом на 25.11.2020 року становить 20 942 грн. 42 коп. (а.с. 36-37, Т. 1).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст.7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріально ї допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям у випадках, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Приймаючи рішення щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд виходить з наступного.

Як вбачається із копії дубліката квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 17.08.2021 року ОСОБА_3 сплачено за навчання сина 13 500 грн. 00 коп. (що складає 13 500 : 12 = 1 125 грн. 00 коп. на місяць), однак обов`язок утримувати дитину є рівною мірою та обов`язком як матері, так і батька.

Саме тому, суд враховує те, що позовними вимогами є стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання за правилами згідно ст. 199 СК України, однак суд не приймає до уваги аргументи щодо витрат не пов`язаних із аліментами на навчанням, як то на лікування, а також пакету туристичних послуг, оскільки такі за своєю суттю не є аліментам на навчання дитини, такі можуть призначатися за правилами ч. 1 ст. 185 СК України (однак, такі не є предметом розгляду справи) якою передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відтак, виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, та враховуючи, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, то з відповідача слід стягувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1 500 грн. 00 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Щодо стягнення з відповідача та користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатом Гедз О. Т. укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 02/21-ЦС від 04.02.2021року (а.с. 81-83, Т. 1) відповідно до умов якого (п. 2.1) - розмір гонорару адвоката складає 10 000 грн. 00 коп.

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Гедз О. Т., окрім копії договору про надання професійної правничої допомоги, додано ордер на надання правової допомоги серії ЛВ № 040675 (а.с. 80, Т. 1), прибутковий касовий ордер № 10102 від 10.02.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру (а.с. 85, Т. 1)

З урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву, пояснень та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. є завищеними, а тому клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

З огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., від сплати якого позивач був звільнений згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь держави.

Згідно з ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 19.02.2021 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

У решті позових вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 - 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору у дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання до Львівського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 02.02.2022 року.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Н. М. Галайко