Справа № 462/2118/21 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/3285/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: ОСОБА_1 , представника ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» - Талалаєвої О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» та ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення грошової компенсації за усі невикористані дні щорічних додаткових відпусток та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 01.04.2021 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію в розмірі 35 372, 25 гривень за усі невикористані дні щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці (ненормований робочий день) за період з 23.09.1998 по 30.12.2014, з 12.01.2015 по 06.08.2018 та стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за періоди: з 30.12.2014 по 01.04.2021 в розмірі 515 227,50 гривень, з 01.11.2018 по 01.04.2021 в розмірі 504 142,77 гривень, а всього: 1 019 360, 27 гривень. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що вона працювала начальником юридичного відділу Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» та звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України 06.08.2018. Відповідач протягом часу роботи на підприємстві порушував її трудові права, які проявлялись у ненаданні щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці (ненормований робочий день). Стверджує, що у зв`язку з перебуванням на посаді начальника юридичного відділу вона мала право на отримання додаткових відпусток за особливий характер праці, зокрема, тривалістю 7 календарних днів. Таке право передбачено Колективними договорами ДП «ЛДЗ ЛОРТА». Однак, відповідач порушував таке право позивача та не надавав додаткових відпусток. У дні звільнення 30.12.2014 та 06.08.2018 грошової компенсації за невикористані відпустки позивачу не виплачено. Крім цього, стверджує, що в день звільнення та станом на час звернення з позовною заявою до суду, з нею не було проведено розрахунку, а відтак, з відповідача також слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 04 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні задоволено частково.

Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці, за період з 23.09.1998 по 30.12.2014 та з 12.01.2015 по 06.08.2018 в розмірі 35 372 /тридцять п`ять тисяч триста сімдесят дві/ гривні 25 /двадцять п`ять/ копійок, без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 55 000 /п`ятьдесят п`ять тисяч/ гривень в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 30.12.2014 по 01.04.2021 та з 01.11.2018 по 01.04.2021, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 605 /шістьсот п`ять/ гривень 34 копійки судового збору.

У решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачу було виплачено компенсацію за усі невикористані дні щорічної відпустки та проведений повний розрахунок з останньою. Крім цього, вказує, що щорічна додаткова відпустка працівникам з ненормованим робочим днем надається тривалістю від трьох до семи днів та в даному випадку не має чіткого визначення, що така відпустка має бути рівно 7 днів. Позивачу надавалась така відпустка, тривалістю 3 дні, а тому необхідно виходити з розрахунку 3 дні щорічної додаткової відпустки. Також зазначає про те, що позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку майже через три роки від дати звільнення, а тому відмова суду у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності є неправомірною. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Також рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що рішення суду не містить правового висновку про те, на якій підставі суд зменшив розмір середнього заробітку, який мав сплатити відповідач за свідому, тривалу затримку виплат з його вини належних позивачу сум, передбачених Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про відпустки», трудовим договором та Колективними договорами, укладеними на підприємстві. Просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» Талалаєва О.Ю, просила апеляційну скаргу відповідача задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити. ОСОБА_1 просила її апеляційну скаргу задовольнити з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційну скаргу ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» залишити без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» слід задовольнити частково, скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 23 вересня 1998 року працювала на посаді начальника юридичного відділу у ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», 30 грудня 2014 року звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію.

З 12 січня 2015 року по 6 серпня 2018 року позивач працювала на посаді начальника юридичного відділу за строковим трудовим договором.

06 серпня 2018 року звільнена з роботи відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю.

Між сторонами існує спір щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток.

Зі змісту ст.ст.74,79 КЗпП України убачається, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про відпустки», щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Згідно із ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Колективним договором Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на 2004-2006 роки передбачалось надання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці працівникам з ненормованим робочим днем, тривалістю до 7 календарних днів, згідно із списком посад і професій (додаток №14), до перелік якого входить посада начальника відділу (п.8) /а.с.101,103/.

Згідно із п.4.6. Колективного договору Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на 2016-2020 роки, працівникам, зайнятим на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, надаються щорічні додаткові відпустки за «Списком №1» (додаток №14) /а.с.107/.

Як убачається з додатку, зокрема, списку професій з ненормованим робочим днем ДП ЛДЗ «ЛОРТА», щорічна додаткова відпустка працівникам з ненормованим робочим днем надається тривалістю від трьох до семи днів, до переліку якого входить посада начальника відділу (п.10) /а.с.110/.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці (ненормований робочий день), виходячи з розрахунку 7 днів щорічної додаткової відпустки.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

З огляду на наведене, а також те, що колективними договорами Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» передбачалось надання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці працівникам з ненормованим робочим днем, тривалістю до 7 календарних днів, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги твердження представника відповідача про необхідність проведення розрахунку компенсації за невикористані щорічні додаткові відпустки, виходячи з розрахунку 3 календарних дні, з огляду на те, що при існуванні неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків сторін за цим колективним договором, наявності в ньому правових «прогалин» щодо захисту прав робітника слід застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Одним з прикладів необхідності саме такого тлумачення є Постанова від 13 лютого 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 822/524/18 (провадження № 11-555заі18).

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надала суду розрахунок компенсації щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці (ненормований робочий день), з якого вбачається, що розмір такої становить 35 372,25 грн, виходячи з розрахунку 7 днів щорічної додаткової відпустки, всього 111 днів за період роботи з 03.04.1997 по 30.04.2013 (111 х 229,35 = 25 457,85 грн) та 20 днів за період роботи з 12.01.2015 по 12.01.2017 (20 х 495,72 = 9 914,40 грн) /а.с.7-10/. Відповідачем не спростовано наведений позивачем розрахунок середньоденного заробітку.

Разом з тим, як убачається з наданих позивачем розрахунків, за період роботи з 03.04.1997 по 30.04.2013 вона мала право на 102 дні додаткової відпустки (102 х 229,35 = 23 393,70 грн) та на 11 днів додаткової відпустки за період роботи з 12.01.2015 по 12.01.2017 (11 х 495,72 = 5 452,92 грн).

Ураховуючи наведене, з Держаного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці в розмірі 28 846,62 грн (23 393,70 + 5 452,92 = 28 846,62 грн). Тому рішення суду в частині стягнення компенсації за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток у розмірі 35 372,25 грн слід змінити, зменшити розмір компенсації до 28 846,62 грн. Зазначена сума визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів,

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Так правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 05.10.2019 (справа № 6-2405цс15).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці, наявні підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні до 28 846,00 грн. Тому рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід змінити.

Доводи апеляційної скарги ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку не заслуговують на увагу, оскільки такий рахується з дати проведення повного розрахунку з працівником при звільненні.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно зі змістом частини тринадцятої ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з приписів ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 25,69 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 04 серпня 2021 року - змінити.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані дні щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці, за період з 23.09.1998 по 30.12.2014 та з 12.01.2015 по 06.08.2018 в розмірі 28 846,62 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 28 846 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 30.12.2014 по 01.04.2021 та з 01.11.2018 по 01.04.2021, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 25,69 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:24.06.2022.

Головуючий

Судді