Провадження №2/523/430/22

РІШЕННЯ

МЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю помічника, який за дорученням судді виконує функції секретаря судового засідання Бондар Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/14288/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що їй на підставі Договору купівлі-продажу від 03.04.2021 року на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помилково зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Останній на підставі ордеру була видана кімната АДРЕСА_2 . Однак, рішенням Одеської міської ради гуртожиток за вищевказаною адресою став жилим будинком. На підставі цього рішення був затверджений новий план нумерації квартир. На момент укладення Договору купівлі продажу від 03.04.2021 року, ОСОБА_1 отримала Довідку № 8 від 18.03.2021 року, що за адресою: АДРЕСА_1 немає зареєстрованих осіб. Окрім цього, позивач отримала Довідку № 12 від 25.03.2021 року, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Центр надання адміністративних послуг у м. Одеса, помилково визнав місцем реєстрації відповідача АДРЕСА_1 . Позивач зверталась до відповідача, щоб остання самостійно знялась з реєстраційного обліку. Однак, ці вимоги було проігноровані. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вищезазначеною адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження майном, просить суд задовольнити позовні вимоги, та ухвалити рішення, яким зняти з реєстраційного обліку громадянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт Серії НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 11.07.2005 року, яка помилково зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати.

Суд констатує, що в ході розгляду даної справи позивачем ОСОБА_1 було надано до суду уточнену позовну заяву, в якій остання просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт Серії НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 11.07.2005 року такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловою квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Суд констатує, що відповідачем ОСОБА_2 було надано до суду відзив на позову заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову, відповідач вказує на те, що її батько, ОСОБА_4 , отримав ордер № 17 від 12.03.1990 року на житлову площу кімнати № 56 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 . З часу отримання ордеру та по теперішній час вона проживає на зазначеній житловій площі. На початку 2021 року до неї звернувся ОСОБА_5 та повідомив, що він є власником квартири АДРЕСА_4 , в якій вона зареєстрована та проживає, а також просив знятись з реєстраційного обліку, у зв`язку з продажом цієї квартири. По-перше, позивачка на момент купівлі-продажу була проінформована, що склалась ситуація з подвійними номерами квартири АДРЕСА_4 , де вона зареєстрована відповідно до ордеру. По-друге, вона неодноразово зверталась до ТОВ «Комплекс» з проханням надати затверджений план зміни нумерації квартир, з якого би вбачалось, що номер квартири, яку вона займає змінено з «56» на «26». Їй було надано рішення міськради № 437 від 30.07.2003 року та Розпорядженням № 1323 від 09.10.2003 року. На підставі цих документів, вона звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг з проханням зареєструвати її місце проживання із квартири АДРЕСА_5 .

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 19.11.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій просить суд задовольнити даний позов, провести розгляд справи за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.

У призначене судове засідання на 15.03.2022 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилася. Представник відповідача ОСОБА_6 клопотала про відкладення слухання справи з підстав воєнного стану в країні та неможливістю прибуття в судове засідання для розгляду справи. Судом було задоволено подане клопотання та відкладено слухання справи на 05.05.2022 року.

У наступну дату слухання справи 05.05.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 знову надала суду клопотання про відкладення слухання з тих підстав, що в країні введено воєнний стан та вона не має можливості прибути в судове засідання. Судом було задоволено подане клопотання та відкладено слухання справи на 16.06.2022 року.

У судове засідання, призначене 16.06.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 знову надала суду клопотання про відкладення слухання з тих підстав, що в країні введено воєнний стан та вона не має можливості прибути в судове засідання.

Однак, суд зауважує, що відповідачем у заяві про відкладення розгляду справи не було зазначено про наявність додаткових доводів, без дослідження яких неможливо розглянути цивільну справу № 523/14288/21 по суті, тоді як у матеріалах цієї справи наявні заяви сторін по суті справи. Також відповідачем не було доведено і того, що спір у даній справі не може бути вирішено у судовому засіданні 16.06.2022 року.

Окрім того, представник відповідача не позбавлена була можливості скористуватися своїм правом, передбаченим ст. 212 ЦПК України на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у разі неможливості бути присутньою на час розгляді в залі судових засідань. Однак, відповідного клопотання від сторони відповідача до суду не надходило.

З огляду на вищевикладене, суд вважає процесуальну поведінку ОСОБА_2 та її відповідача такою, що направлена на затягування розгляду справи.

Відтак, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та для останньої були створені достатні умови для реалізації нею своїх процесуальних прав.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Відповідно до п.п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявних в матеріалах справи копією Договору купівлі-продажу від 03.04.2021 року.

Вищезазначену квартиру ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 , яка належала йому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В., 02.04.2018 року, за реєстровим № 430.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 був зареєстрований в АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідки № 8 від 18.03.2021 року виданою ТОВ «Комплекс».

Також із вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_5 набув право власності на вказану вище житлову квартиру внаслідок приватизації.

Відповідачці ОСОБА_2 на підставі ордеру була надана кімната АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Ордера № 17 від 12.03.1990 року.

ОСОБА_7 дійсно проживає та зареєстрована за адерсою АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Довідки № 12 від 25.03.2021 року виданою ТОВ «Комплекс».

Однак, рішенням Одеської міської ради виконавчого комітету № 437 від 30.07.2003 року, змінено статус домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 з гуртожитку на житловий будинок, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного рішення.

Згідно Розпорядження Одеської міської ради Суворовської районної адміністрації № 1322 від 09.10.2003 року, на підставі «Положення про районну адміністрацію виконавчого комітету Одеської міськради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 20.03.2003 року № 1040-ХХІV «Про затвердження структури виконавчого органу (виконавчого комітету) Одеської міської ради, загальної чисельності апарату Одеської міської ради, її виконавчого органу та витрат на їх утримання»: затвердити план нумерації квартир, розташованих у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі цього рішення був затверджений новий план нумерації квартир.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованою відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з відповіді на судовий запит за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Одеській області від 16.11.2021 року.

Однак, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт не проживання ОСОБА_2 у належній ОСОБА_1 житловій квартирі також підтверджується поясненнями відповідачки, надані нею у відзиві на позову заяву.

Згідно приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Із пояснень відповідача, наданих у відзиві, також встановлено, що ОСОБА_2 було надано рішення міської ради № 437 від 30.07.2003 року та Розпорядження № 1323 від 09.10.2003 року, на підставі яких відповідачка звернулася до Департаменту надання адміністративних послуг з проханням перереєструвати місце її проживання з квартири АДРЕСА_5 .

Однак, відповідачу було відмолено у зв`язку з тим, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, зміна статусу гуртожитку на житловий будинок, та зміна нумерації квартир у ньому, не визначено підставами для зміни реєстрації проживання фізичної особи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем ОСОБА_1 було доведено факт не проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Однак, судом встановлено, що факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 порушує права ОСОБА_1 , як законного власника свого майна, щодо користування та розпорядження вказаним житлом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази в підтвердження викладених обставин є належними, допустимими, достовірними, а в своєї сукупності достатніми для задоволення даного позову, а тому слід визнати відповідача такою, що втратила право на користування вказаним вище житлом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, ч.1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщеннями, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту судового рішення 16 червня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер