К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2022 року місто Київ

справа № 753/5533/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/2570/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури В.А.,

за участю помічника судді в якості секретаря судового засідання: Сиченка К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Каліушка Ф.А. від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вернум" про визнання договорів про розірвання договорів банківського вкладу нікчемними,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "ФК "Вернум" про визнання договорів про розірвання договорів банківського вкладу нікчемними.

Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та ПАТ "Вернум Банк" було укладено договори банківського вкладу від 2 березня 2017 року № 34213/2015/2 та від 15 березня 2017 року № 34334/2015/2, відповідно до умов яких позивач передав банку грошові кошти для розміщення їх на депозитних рахунках з кінцевим строком повернення 1 березня 2020 року та 17 березня 2020 року.

26 березня 2019 року між АТ "Вернум Банк" та ОСОБА_1 укладено договори про розірвання договорів банківського вкладу № 34213/2015/2 та № 34334/2015/2, однак банк не виплатив йому проценти включно по дату закінчення

строку дії зазначених вище договорів банківського вкладу на загальну суму 33 822 грн. 63 коп., чим порушив публічний порядок укладення угод про розірвання банківських договорів.

Посилаючись на те, що договори банківського вкладу були розірвані внаслідок погроз з боку відповідача, позивач просив суд визнати договори про розірвання договорів банківського вкладу від 26 березня 2019 року нікчемними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що після розірвання договорів банківських вкладів, позивачу було в повному обсязі повернуто суми вкладів, а також виплачено нараховані проценти за договорами, а тому відсутні будь-які правові підстави для визнання договорів про розірвання банківського вкладу нікчемними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що суд не звернув увагу на те, що 26 березня 2019 року позивач був викликаний до відділення банку, де йому було запропоновано підписати завчасно підготовлені два договори про дострокове розірвання договорів банківських вкладів у зв`язку із припиненням банківської діяльності. Вимоги про виключення з договорів посилання про згоду сторін на дострокове припинення договорів банківських вкладів працівниками банку було проігноровано. Більше того, у разі непідписання договорів, позивачу були висловлені погрози, що суми банківських вкладів не будуть повернуті, а перераховані на депозит нотаріуса Київського міського нотаріального округу. Відповідач позбавив позивача права на отримання процентів за банківськими вкладами за весь період дії договорів, що призвело до неотримання ним 33 822 грн. 63 коп. Дії банка по укладенню таких правочинів призвели до порушення публічного порядку, що є достатньою підставою для визнання договорів про розірвання договорів банківського вкладу нікчемними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Вернум" зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним дослідженням усіх обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив клопотання про витребування доказів у якому просить витребувати з ТОВ "ФК "Вернум" узгоджений з Національним банком

України повний текст плану припинення здійснення банківської діяльності АТ "Вернум Банк"; повний текст інформації про повне виконання плану припинення здійснення банківської діяльності АТ "Вернум Банк".

Розглянувши заявлене клопотання, вислухавши думку інших учасників справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для витребування додаткових доказів, оскільки наявні в матеріалах справи докази є достатніми для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Інших клопотань учасники справи не подавали.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ "ФК "Вернум" - Яременко О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 2 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Вернум Банк" укладено договір банківського вкладу № 34213/2015/2 "Строковий", за яким позивач передав, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 180 000 грн. строком до 1 березня 2020 року під 18,75 % річних з щомісячною виплатою процентів.

18 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Вернум Банк" укладено ще один договір банківського вкладу № 34334/2015/2 "Строковий", за яким позивач передав, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 15 000 грн. строком до 17 березня 2020 року під 18,75 % річних з щомісячною виплатою процентів.

26 жовтня 2018 року єдиним акціонером ПАТ "Вернум Банк" було прийнято рішення № 33 про припинення здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи, а також затверджено план припинення банківської діяльності ПАТ "Вернум Банк" без припинення юридичної особи.

9 листопада 2018 року рішенням акціонера ПАТ "Вернум Банк" було змінено тип з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство. В зв`язку з цим було змінено найменування відповідача та затверджено нове найменування - акціонерне товариство "Вернум Банк".

Рішенням єдиного акціонера акціонерного товариства "Вернум Банк" від 16 травня 2019 року № 38 було змінено найменування на акціонерне товариство "Фінансова компанія "Вернум". В подальшому акціонерне товариство було припинено шляхом перетворення у товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вернум".

У зв`язку з прийняттям ПАТ "Вернум Банк" рішення про припинення здійснення банківської діяльності, 3 грудня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про необхідність звернутися до банку з метою отримання грошових коштів і закриття поточних та вкладних

(депозитних) рахунків, що підтверджується листом відповідача від 3 грудня 2018 року № 5617.

26 березня 2019 року між ПАТ "Вернум Банк" та ОСОБА_1 було укладено два договори: договір про розірвання договору банківського вкладу № 34213/2015/2 від 2 березня 2017 року та договір про розірвання договору банківського вкладу № 34334/2015/2 від 15 березня 2017 року.

У пунктах 1 вказаних договорів про розірвання договорів банківських вкладів зазначено, що сторони дійшли взаємної згоди щодо розірвання договорів.

26 березня 2019 року ОСОБА_1 написав скаргу на ім`я виконуючого обов`язки голови правління ПАТ "Вернум Банк" Савчука О.А. щодо відхилення працівниками банку пропозиції виключити з договорів формулювання про взаємну згоду розірвання договорів, оскільки це ініціатива виключно банку. У випадку відмови підписати договори про розірвання договорів банківських вкладів йому пригрозили не виплатити суми вкладів, а перерахувати їх на депозит нотаріуса. Крім того, банк зобов`язаний виплатити проценти по вкладам за весь час, встановлений договорами банківських вкладів, а не по день їх дострокового розірвання.

28 березня 2019 року на підставі заяви на видачу готівки № 6983 ОСОБА_1 було виплачено 180 000 грн. з депозитного рахунку та 2 009 грн. 75 коп. нарахованих процентів згідно договору банківського вкладу від 2 березня 2017 року; 15 000 грн. з депозитного рахунку та 167 грн. 48 коп. нарахованих процентів згідно договору банківського вкладу від 15 березня 2017 року, що підтверджується випискою по особовим рахункам позивача за період з 28 лютого 2017 року по 29 березня 2019 року (а.с.74-85).

Згідно відповіді АТ "Вернум Банк" від 16 травня 2019 року № 893 порушення прав ОСОБА_1 як вкладника банку порушені не були.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними

для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами 1 - 3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частин 1,2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто для того, щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі має довести, що такий правочин саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив дві підстави нікчемності договорів про розірвання договорів банківських вкладів, а саме: вони порушують публічний порядок і вчинені під впливом психологічного насильства (погрози).

За змістом частин 1, 2 статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини 1 статті 331 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що укладаючи договори про розірвання договору банківського вкладу № 34213/2015/2 від 2 березня 2017 року та договору про розірвання договору банківського вкладу № 34334/2015/2 від 15 березня 2017 року сторони діяли на власний розсуд та за домовленістю між собою. Позивачем не було доведено, що він підписав договори під впливом психологічного насильства і такі правочини порушують публічний порядок, а тому відсутні правові підстави для визнання їх нікчемними.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувані договори порушують публічний порядок є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

Публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або

незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

З урахуванням наведеного, оспорювані у даній справі договори не можуть бути віднесені до категорії правочинів, що порушують публічний порядок.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивач погодився на підписання договорів про розірвання договорів банківських вкладів через погрози працівників банку, що суми банківських вкладів не будуть повернуті, а перераховані на депозит нотаріуса Київського міського нотаріального округу також відхиляються колегією суддів.

Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Не можна вважати погрозою роз`яснення банком умов повернення належних позивачу сум по банківських вкладам шляхом перерахування їх на депозитний рахунок нотаріуса у випадку, якщо сторони не дійдуть взаємної згоди щодо розірвання договорів банківських вкладів у зв`язку із припиненням зобов`язань відповідача, пов`язаних із здійсненням банківської діяльності, оскільки саме така процедура повернення коштів передбачена частиною 4 статті 2 Закону України "Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків".

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: