Справа № 703/3731/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

16 листопада 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість станом на 24 жовтня 2021 року за кредитним договором №б/н від 07 грудня 2016 року у сумі 17808 гривень 07 копійок, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що АТ «Акцент-Банк» (надалі - «А-Банк»), на підставі рішенням загальних зборів акціонерів від 25 квітня 2018 року та статуту АТ «Акцент-Банк», є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк».

07 грудня 2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (надалі - Умови та Правила) з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bаnк.соm.uа/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24 жовтня 2021 року має заборгованість у загальній сумі 17808 гривень 07 копійок, що складається з: 13937 гривень 06 копійок - заборгованість за кредитом; 3871 гривня 01 копійкп - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою судді від 23 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання, а також відповідачу роз`яснено право на подання до суду відзиву на позов протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня отримання даної ухвали разом з копією позовної заяви з додатками, а позивачу - право на подання відповіді на відзив.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач ОСОБА_1 отримав копії ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками 04 січня 2022 року.

В межах визначеного судом строку, відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» не підлягають задоволенню. Вказує, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли самі ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У позовній заяві АТ «Акцент-Банк» посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та витяг з Тарифів надання банківських послуг. Однак, матеріали справи не містять жодного доказу того, що саме ці витяги діяли на момент підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та що з ними споживач ознайомився і погодився. Надані позивачем витяги не містять підпису споживача, а отже не були погоджені сторонами та не є частиною укладеного договору. Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку відсутні відомості щодо бажання відповідача отримати кредит, розміру цього кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Не містить ця заява і відомостей щодо того чи було оформлено на ім`я відповідача платіжну картку та її номер, який кредитний ліміт було встановлено. Не вказано в заяві і розмір кредитного ліміту та процентної ставки за користування ним. Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів, а також виписки по розрахунковому рахунку відповідача, яка є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості. Наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог. Оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, а також розміру штрафних санкцій за невиконання зобов`язання, вважає, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до нього є недоведеними, а відповідно такими, що не підлягають задоволенню. Просив у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на його користь понесені витрати по оплаті правничої допомоги адвоката.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила.

Представник позивача АТ «А-Банк» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов звернувся до суду з клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк, яка також підписана співробітником банку 10 листопада 2016 року (а.с.8-зворот).

При цьому, суд звертає увагу, що відомості про дату підписання відповідачем ОСОБА_1 вказаної Анкети-Заяви, на останній відсутні.

Згідно вищевказаної Анкети - Заяви, відповідач надав згоду, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.а-bank.com.ua. Він зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банка www.а-bank.com.ua. (а.с.8-зворот).

Як вбачається з позовної заяви, позивач АТ «А-Банк» стверджує, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24 жовтня 2021 року має заборгованість у загальній сумі 17808 гривень 07 копійок, що складається з: 13937 гривень 06 копійок - заборгованість за кредитом; 3871 гривня 01 копійкп - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

На підтвердження вищевказаних договірних відносин та заборгованості відповідача перед позивачем, останнім до позовної заяви, окрім вищевказаної анкети-заяви, додано: Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.а-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила»; Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD»; розрахунок заборгованості за договором №б/н від 07 грудня 2016 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 24 жовтня 2021 року; копію паспорта відповідача, яка завірена останнім 14 листопада 2016 року (а.с.6-8, 9-13,14, 15).

Однак, вищевказані докази, які надані АТ «А-Банк», не підтверджують погоджених сторонами договору умов кредитування.

Так, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Вищевказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.а-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD», які надані позивачем та наявні в матеріалах даної справи, не містять підписів відповідача, в зв`язку з чим їх неможливо розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Згідно ч.1 ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів».

Згідно п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем по справі АТ «А-Банк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

АТ «А-Банк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові повної вартості кредиту, зокрема, заборгованість за тілом кредиту, а також заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Суд зазначає, що надані банком Витяг з Тарифів та Умов достовірно не підтверджують обставини про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, порядок нарахування сум (міри відповідальності за порушення зобов`язання), не узгоджені з позичальником. Банк, заявляючи вимоги про їх стягнення, не надав належних доказів, які б підтверджували, що позичальник був обізнаний про такі умови кредитування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги АТ «А-Банк» про стягнення з відповідача заборгованості по відсотками за користування кредитом, є необґрунтованими.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ «А-Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, у формулярі анкети-заяви про приєднання до про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 та в ній відсутні відомості, що відповідач виявив бажання щодо отримання ним кредиту, платіжної картки «Універсальна GOLD», її номеру, розміру бажаного кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій, а також розміру кредитного ліміту, який встановлений відповідачу (а.с.8-зворот).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який доданий позивач АТ «А-Банк» до позовної заяви, останній складений на підставі договору №б/н від 07 грудня 2016 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 24 жовтня 2021 року (а.с.6-8).

Однак, в анкеті-заяві про приєднання до про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк та на яку позивач вказує як на підставу надання відповідачу кредитних коштів та стягнення, в зв`язку з цим, з нього заборгованості, вона містить виключно дату її підписання працівником банку, а саме - 10 листопада 2016 року.

При цьому, жодних відомостей щодо дати її підписання відповідачем, а також, що відповідач ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки саме 07 грудня 2016 року, анкета-заява не містить.

Крім того, як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я відповідача ОСОБА_1 , така копія завірена останнім та представником ПАТ «Акцент-Банк» 14 листопада 2016 року, про що свідчить особистий підпис відповідача та відтиск штампу позивача (а.с.15).

За вказаних обставин, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити, що вищевказаний розрахунок заборгованості складений саме на підставі доданої до позовної заяви анкети-заяви, а також укладення між сторонами 07 грудня 2016 року, заборгованість за яким позивач просить стягнути з відповідача, будь-якого договору, в тому числі кредиту.

Крім того, сам по собі розрахунок заборгованості не є підтвердженням наявності у відповідача заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту, оскільки він складений виключно самим позивачем, яким до нього може бути внесено інформація, яка є вигідною саме для позивача, в зв`язку з чим є неналежним доказом у справі.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Однак, позивачем АТ «А-Банк» не надано виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , яка є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості.

При цьому, суд звертає увагу, представник позивача АТ «Акцент-Банк» подаючи позовну заяву до суду приєднав до неї клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ «Акцент-Банк» відсутні (а.с.5).

Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не лише не вказував на неможливість надання інших доказів, а й наголошував на тому, щоб суд розглядав справу саме за наявними у ній матеріалами, які не містять вищевказаних судом доказів.

Крім того, навіть після направлення відповідачем на адресу позивача відзиву на позовну заяву, в якому позивач заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав на ненадання вищевказаних доказів, позивач АТ «Акцен-Банк» жодних дій, з метою надання таких доказів суду, не вчинив, що свідчить про надання ним всіх наявних у нього доказів, якими можуть бути підтверджені заявлені вимоги.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення між сторонами 07 грудня 2016 року будь-якого договору, отримання відповідачем від позивача як кредитної картки, так і кредитних коштів, їх суми, розміру відсотків за користування кредитними коштами, а також суми кредитної заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволенню не підлягають.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжних доручень №355 від 24 жовтня 2021 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у загальній сумі 2270 гривні 00 копійок.

Однак, приймаючи до уваги, що позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволенню не підлягають, відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача зазначені судові витрати на користь позивача не стягуються.

Також, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

08 січня 2022 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги №01/22 (а.с.37).

Відповідно до п.1 вказаного договору, клієнт доручає, а адвокат зобов`язується на умовах і в порядку, що визначені цим договором, надавати клієнту професійну правничу допомогу, визначену п.1.1 договору по цивільній справі №703/3731/21 за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно п.3 зазначеного договору, за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 25% мінімальної заробітної плати, встановленої на день оплати.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 17 січня 2022 року, згідно до договору про надання професійної правничої допомоги №01/22 від 08 січня 2022 року, адвокат надав, а клієнт прийняв наступну правову допомогу: вивчення позовної заяви та доданих документів по ц/с 703/3731/21, витрачено часу - 30 хвилин, розрахунок вартості - 1625:2, вартість - 810 гривень; консультація та погодження правової позиції, витрачено часу - 30 хвилин, розрахунок вартості - 1625:2, вартість - 810 гривень; підготовка відзиву на позовну заяву АТ «Акцен-Банк» про стягнення заборгованості, витрачено часу - 90 хвилин, розрахунок вартості - 1625х1,5, вартість - 4050 гривень; всього витрачено часу 2 години 30 хвилин, вартість 4050 гривень. Сплачено клієнтом 4000 гривень (а.с.40).

Крім того, у пункті 2 вказаного акту зазначено, що згідно п.3 Договору про надання правової допомоги №01/22 від 08 січня 2022 року вартість години роботи адвоката погоджено в розмірі 25% мінімальної заробітної плати, встановленої на день оплати. Законом про Державнйи бюджет України на 2022 рік мінімальна заробітна плата з 1 січня 2022 року встановлена в розмірі 6500 гривень.

Однак, суд звертає увагу, що п.3 Договір про надання професійної правничої допомоги №01/22 від 08 січня 2022 року, його сторонами не погоджувала погодинна оплата роботи адвоката, так як даним пунктом визначено, що за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 25% мінімальної заробітної плати, встановленої на день оплати.

За таких обставин, розрахунок вартості наданих адвокатом та отриманих відповідачем послуг суперечить укладеними між ними договору про надання професійної правничої допомоги №01/22 від 08 січня 2022 року, в зв`язку з чим не може бути прийнята судом до уваги.

Відповідно до квитанції про оплату правничої допомоги №б/н від 17 січня 2022 року, ОСОБА_1 за отримані за договором №01/22 послуги сплати адвокату Дем`яненку О.А. кошти у сумі 4000 гривень (а.с.39).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/16322/18.

Вирішуючи питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи суд приймає до уваги наступні обставини: матеріали даної цивільної справи мають не значний обсяг документів для вивчення та ознайомлення і підготовки відзиву на позовну заяву; обсяг документів, які складені адвокатом для відповідача, а саме - відзив на позову заяву надрукований фактино на 1 сторінці, при цьому містить загальні фрази, які наявні у вільному доступі, та не містить аналізів як норм законодавства, так і поданих позивачем доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлена відповідачем до розподілу сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень не відповідає критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги, що, в свою чергу, покладає надмірний тягар на позивача і суперечить принципам розподілу судових витрат, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне зменшити вказану суму витрат позивача на професійну правничу допомогу до 1000 гривень, яка, з врахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 191, 247, 259, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, ст.1, 3, 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.8, 42 Конституції України, ст.1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд,-

вирішив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк», адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , витрати по отриманню правничої допомоги у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк», адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, .

Відповідач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий Т.В. Ігнатенко