РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/3845/19

Провадження № 22-ц/4815/324/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

заявник приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О.,

боржник ОСОБА_1 ,

стягувач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2021 року у складі судді Ковальова І. М., ухвалене в м. Рівне о 09 годині 53 хвилини, дата складання повного тексту ухвали не зазначена,

в с т а н о в и в :

Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа. Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. перебуває виконавче провадження АСВП №66290995 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/3845/19 від 07 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 05 лютого 2016 року у розмірі 12 500 дол. США та 3 377 грн. 16 коп. судового збору. Боржником рішення виконано не було, будь-яких коштів у рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом на рахунок з обліку депозитних сум приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. не надходило. Після відкриття виконавчого провадження боржник з`явився до приватного виконавця з заявою про те, що його місце проживання: АДРЕСА_1 , куди просив направляти документи виконавчого провадження. Однак, з відповіді №04/16254 від 03 серпня 2021 року, наданої УДМС України в Рівненській області, на запит приватного виконавця щодо місця проживання боржника встановлено, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Дані дії боржника свідчать про те, що боржник свідомо вводив в оману приватного виконавця та створював перешкоди у виконанні судового рішення. Декларацію про доходи та майно боржником не подано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення не здійснено. Згідно повідомлення Управління державної міграційної служби України в Рівненській області від 03 серпня 2021 року у боржника наявний закордонний паспорт НОМЕР_1 виданий 30 січня 2015 року. Інформація з Державної прикордонної служби України свідчить, що боржник перетинав державний кордон України з 27 липня 2021 року по 03 вересня 2021 року. Виготовлення закордонного паспорта, витрати на виїзд за кордон потребують значних витрат. Однак, боржник маючи необхідні кошти та можливість, навіть частково не виконав своє зобов`язання, а кошти використав на власні потреби. Дані факти свідчать про свідоме ухилення боржником від виконання рішення. Боржнику направлявся виклик від 08 вересня 2021 року, за яким боржник до приватного виконавця не з`явився, про неявку та/або про причини неявки не повідомляв, що також свідчить про ухилення боржника від виконання рішення. Просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2021 року у справі №569/3845/19.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н. О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом виданим Рівненським міським судом по справі №569/3845/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями Конституції України, яка гарантує громадянам свободу пересування, а також нормами ЦПК України, які визначають, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Судом взято до уваги, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань з погашення заборгованості, не з`являється на виклики державного виконавця, ігноруючи їх. При цьому судом враховано, що він перетинав державний кордон України в період, коли у нього була наявна заборгованість за власні кошти.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не було з`ясовано всіх обставин справи та не враховано положення Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а саме: не було перевірено належним чином факт ухилення боржника від виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, та того, чи були вжиті приватним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання судового рішення. Додає, що приватний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення. Стверджує, що доказів ухилення боржника від виконання судового рішення приватним виконавцем не надано. Додає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення ним як боржником у виконавчому провадженні саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також тих, що свідчать про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього приватним виконавцем у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду. Крім того, виконавцем не було надано доказів того, що він має намір виїхати за межі України або зробити це з метою ухилення від виконання судового рішення. Вважає, що виконавцем не було вжито всіх заходів для забезпечення виконання судового рішення. На думку апелянта, у поданні приватного виконавця не наведено жодних доказів того, що він свідомо, умисно ухиляється від виконання судового рішення, зокрема того, що він вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, також таких доказів не здобуто в судовому засіданні. З наведених підстав просив скасувати оскаржувану ухвалу суду та відмовити у задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 10 березня 2021 року у цивільній справі №569/3845/19 задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення боргу з ОСОБА_1 та стягнуто з останнього заборгованість за договором позики від 05.02.2016 року у розмірі 12 500 доларів США та 3 377,16 грн. судового збору. Рішення суду набрало законної сили та ніким не оскаржувалося.

27 липня 2021 року приватним виконавцем Ярмошевич Н. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП №66290995 з примусового виконання виконавчого листа виданого Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/3845/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 05.02.2016 року у розмірі 12 500 доларів США та 3 377,16 грн. судового збору.Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копія цієї постанови була направлена боржнику для відома негайно за адресою: АДРЕСА_3 , однак була повернута без вручення з відміткою Укрпошта «повертається за закінченням терміну зберігання».

27 липня 2021 року приватним виконавцем Ярмошевич Н. О. в рамках зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 13771,19 доларів США.

Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 267690832 від 27 липня 2021 року, за параметрами запису: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно фізичної особи ОСОБА_1 , НОМЕР_2 за повним співпадінням: відомості відсутні.

Згідно відповіді на запит №109278968 від 27 липня 2021 року до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що в МВС України відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Згідно відповіді на запит №113031162 від 03.09.2021 до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що за вказаними параметрами в Державній прикордонній службі України відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.

02 серпня 2021 року боржник подав до приватного виконавця заяву з проханням надсилати документи виконавчого провадження за адресою його місця проживання: АДРЕСА_2 .

З дослідженої відповіді відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 03.08.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 22.11.2016 року. УД 002444577 №5610 24.10.18; закордонний паспорт серії НОМЕР_3 виданий 30.01.15 р. №5610.

Згідно відповіді ,№ від 20 серпня 2021 року на запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію не знайдено.

Із відповіді № від 20 серпня 2021 року до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що інформацію не знайдено.

Згідно відповіді Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» від 10 вересня 2021 року №305, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстровано об`єктів нерухомого майна.

Боржник ОСОБА_1 двічі викликався до приватного виконавця 09 вересня 2021 року та 25 вересня 2021 року, однак на виклики не з`явився.

Станом на день розгляду подання боржником у виконавчому проваджені сума заборгованості не сплачена, зобов`язання, покладене на нього судовим рішенням, не виконано.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, не погасив заборгованості перед ОСОБА_2 та ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання приватного виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (тривале невиконання боржником зобов`язання, вказаного приватним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

За умовами частини першої ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Оцінюючи обставини справи в сукупності зі наведеними вище нормами закону, що регулює спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що з боку боржника у виконавчому проваджені ОСОБА_1 має місце ухилення від виконання рішення суду.

Покликання боржника, викладені в апеляційній скарзі, на те, що з його боку немає ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, не підтверджені жодними належними, достатніми і достовірними доказами в розумінні ст.77-80 ЦПК України, а тому не можуть братися до уваги.

З дати набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду від 10 березня 2021 року у цивільній справі №569/3845/19 боржником в добровільному порядку борг на користь стягувача не сплачується, жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, не вчиняється, а також має місце неявка на виклики приватного виконавця та введення останнього в оману щодо адреси проживання, що вказує на ухилення від виконання рішення суду.

В порушення п.3 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не надано пояснень щодо невиконання виконавчих документів, декларацію про доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо) або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

Вищезазначені обставини у їх сукупності мають наслідком висновок про необхідність застосування до боржника такого виключного заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання рішення суду у даній справі.

На думку апеляційного суду, відмова у задоволенні подання приватного виконавця суд за даних конкретних обставин справи фактично позбавить приватного виконавця можливості використати ефективний правомірний засіб впливу на недобросовісного боржника, і, як наслідок, реалізувати повний обсяг наданих законом повноважень, кінцевою метою яких є здійснення своєчасного та повного виконання судового рішення.

Зазначене обмеження переслідує легітимну мету захист прав і свобод іншої особи стягувача за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таке обмеження пропорційним, оскільки тривале невиконання судового рішення суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже нівелює значення судового рішення, яке захищає права людини, робить відповідне право не реальним, а ілюзорним.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України в`їзду в країну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження права виїзду за межі України щодо боржника не порушить його права на вільне пересування і відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року): 1) обмеження ґрунтується на законі (п. 19 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України); 2) обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (в даному випадку - прав стягувача щодо ефективного виконання судових рішень); 3) обмеження перебуває в справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і немайновим правам заявника (в тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.