Справа № 481/1834/20
Провадж.№ 2/481/21/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

14.02.2022 рокуНовобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Уманської О.В.,

за участю секретаря Кузьміної Н.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду міста Новий Буг, Миколаївської області, в режимі відео конференції з Ленінським районним судом м.Миколаєва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , який діяв в інтереса ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

Встановив:

У грудні 2020 року адвокат Довгополий О.Б., діючи в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовом до відповідачки ОСОБА_5 із позовною заявою про стягнення із останньої на користь позивачки матеріальної шкоди в сумі 41083,00 грн, моральної шкоди 50000,00 грн та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.06.2020 року, близько 08:00 год., в с. Березнегуватське Новобузького району Миколаївської області , собака породи вівчарка , яка належить відповідачкі ОСОБА_5 , забігла на подвір`я домоволодіння позивачки ОСОБА_4 , накинулась на неї і збила з ніг. Внаслідок падіння остання отримала перелом стегна . Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14.12.2020 року, відповідачку ОСОБА_5 визнано винуватою та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП. Таким чином, наявність вини саме в діях відповідачки ОСОБА_5 і причинно наслідний зв`язок між цими діями та наслідками , які спричинили заподіяння шкоди здоров`ю позивача встановлені. В результаті медичного обстеження у позивачки було діагностовано перелом стегна кістки зі зміщенням відломків. В подальшому, в період з 23.06.2020 року по 01.07.2020 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та терапії КНП Миколаївської міської ради « Міська лікарня № 3» , де 25.06.2020 року була прооперована. Загальні матеріальні витрати на лікування останньої склали суму у розмірі 41083 грн. Згідно до норм ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода

неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Щодо заподіяної позивачці моральної шкоди, то згідно з приписами ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування , фізичної або юридичної особи , яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом , іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки . Позивачка ОСОБА_4 оцінює заподіяну їй ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки моральну шкоду у 50000 грн. В період з 19.03.2015 року по 08.06.2015 року позивачка проходила стаціонарне лікування в Миколаївській обласній лікарні з діагнозом : гострий деструктивний панкреатит , панкреонекроз. В період свого лікування вона двічі зазнала оперативного втручання у зв`язку з чим , після виписки з медичного закладу постійно потребувала під постійним наглядом хірурга. Крім того позивачка ОСОБА_4 є людиною досить похилого віку, а тому сам процес лікування та реабілітації відбувався та відбувається досить тяжко, беручи до уваги, як її загальний фізичний стан, так і перенесені душевні страждання , яких вона зазнала та продовжує зазнавати по поточний період часу, оскільки змушена дотримуватися активного постільного режиму та не може самостійно себе обслуговувати , потребуючи постійного стороннього догляду. До цього часу її систематично турбує суттєвий фізичний біль та страждання . Увесь спосіб життя позивачки кардинально та докорінно змінився в гіршу сторону, останню переслідує відсутністю повноцінного сну та депресія , яка спричинена подіями 23.06.2020 року . Якби не догляд та допомога близьких, позивачка просто змушена була б звертатися до відповідних соціальних закладів, так як самостійно не змогла б дати собі ради. Крім того, сама поведінка відповідача свідчить про те, що остання будь яким чином не усвідомлює чи то просто не бажає усвідомлювати характеру своїх винних дій оскільки вона навіть не вибачилася перед ОСОБА_4 , не кажучи вже про добровільне відшкодування хоча б якоїсь частини заподіяних матеріальних збитків, не дивлячись на те, що їй відомо про негативні наслідки для здоров`я позивачки після подій, які відбулися 23.06.2020 року, так як судом першої інстанції справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.154 КУпАП слухалася достатньої значний час в період з липня 2020 року по жовтень 2020 року.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 15.02.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

04.03.2021 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначив, що позовні вимоги відповідачем не визнаються у повному обсязі у зв`язку із наступним обґрунтуванням.

За текстом позову, майнова шкода це витрати позивача на лікування у сумі 41 083 грн, але згiдно додатків, ця сума, в тому числі складається з чеків непов`язаних з фактичними витратами Позивача: на пальне; благодійних внесків; комісій за обслуговування; витрат здійснених іншими особами, які позивач зазначає, як свої (доказів того, що зазначені вище витрати понесені позивачем, не надано. Відтак, в частині витрат здійснених іншими особами, позивач є неналежним позивачем, а тому відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди на підставі таких витрат: витрат на ліки, що не призначались лікарем і супутніх товарів; чеків, що не відповідають виключному переліку обов`язкових реквізитів касового чека, встановленого Положенням «Про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13, в даному випадку йдеться про копію чека аптеки ПП «Е-Фарма» на суму 457.31 грн, без дати складання і печаткою міста Херсон, й на ліки, що не призначалися лікарем. До витрат пов`язаних із розглядом справи (види судових витрат) позивачем всупереч п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України зазначено не витрати на «професійну правничу допомогу», а на «послуги представника», що не є тотожним! Крім того, згідно ст. 137 ЦПК України для визначення витрат на професійну правничу допомогу необхідне подання відповідних документів з яких можливо встановити детальний опис робіт (наданих послуг), здійснені ним витрати, фактичний розмір гонорару та його співмірності, а не визначення розміру «послуги представника». Отже, під час визначення витрат на «послуги представника» позивачем на думку відповідача не дотримано вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України. За цих обставин, відповідач у разі задоволення зазначеної вимоги клопоче про зменшення судових витрат в тому числі і на правничу допомогу.

Для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з утриманням службових і собак бійцівської породи. Також, згідно ч. 1 ст. 180 Цивільного кодексу України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. Документом, що підтверджує право власності на тварин, є договір купівлі-продажу, оренди, дарування тощо, оформлений належним чином, або реєстраційне посвідчення, яке видається Центром ідентифікації тварин після обов`язкової реєстрації собаки. Також підтвердженням права власності на тварину може бути ветеринарний паспорт, що видається власнику після проведення щеплення. Окрім того, відповідно до ст. 12 частини 4 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 1 лютого 2006 року № 3447-IV, який регулює відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб, шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідач не вбачає підстав для задоволення позову оскільки позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували, що відповідач є власником службової собаки або собаки бійцівської породи, яка відповідно до загальних правил, встановлених ч.2 ст.1187 цього Кодексу, є джерелом підвищеної небезпеки. Адже, визначальне визначення породи собаки Відповідача, як «вівчарка» здійснено невідомо з яких критеріїв і особою, що не мало відповідної кваліфікації, оскільки до службових і потенційно небезпечних собак включено вичерпний перелік «вівчарок» з 46 існуючих видів лише 6, а визначена в протоколі про адміністративне правопорушення та подальшому у судовому рішенні «вівчарка» до такого переліку не входить! Вказаний перелік затверджено рішенням Миколаївської міської ради від 03.09.2009 №36/8 у Додатку №1 до Правил утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За цих обставин, відповідач вважає, що докази зазначені в додатках до позовної заяви не є належними та не доводять обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач вважає, що відшкодуванню можуть підлягати обгрунтовані витрати, безпосередньо пов`язані з розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією у відповідному закладі охорони здоров`я, придбанням лікарських засобів, проведені у період, коли позивачка проходила лікування у медичних закладах і виключно до відповідного призначення лікаря, а не купівлею будь-яких лікарських препаратів. Адже, позивачем на підтвердження витрат на придбання ліків надані копії квитанцій та товарних чеків зі змісту яких вбачається придбання пакетів, супутніх товарі та ліків, що не призначалися, перевищення застережень лікаря, щодо максимальної кількості необхідних ліків, а також безконтрольне, відтак і безпідставне за кількістю придбання ліків, що хоч і призначено але без визначення кількості та тривалості їх застосування. Зокрема, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що після доставлення позивача для лікування лікарем Міської лікарні №3 було проведено лікування препаратами: введення препаратів крові, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , перев`язування. Вказані препарати були рекомендовані та деякі з них придбавалися для лікування позивача. Проте, досліджуючи додані до позовної заяви документи відповідачем встановлено, що кількість препаратів, зазначених в виписці з історії хвороби, взагалі не зазначена, а лише перелічена лікарем. Натомість позивачем додано численні чеки на їх придбання (наприклад: Макпенем 1000 мг 2 флакони чек №95807 на суму 703 грн; Макпенем 1000 мг 3 флакони чек №39600 на суму 1038.60 грн; Левасепт 500мг 6 одиниць чек №39600 на суму 1038.60 ). На думку відповідача, за вказаних обставин не можливо встановити і зіставити дійсно необхідну, призначену лікарем кількість цих препаратів (фактичну шкоду) з придбаними або зайво (безконтрольно та безпідставно) придбаними позивачем. Відтак, неможливо визначити розмір матеріальної шкоди, який фактично спричинено позивачу на придбання вказаних без визначення необхідної кількості препаратів для лікування. За таких обставин, відповідач дійшов до обгрунтованого висновку про недоведеність позивачем фактичних витрат на придбання препаратів: Анальгін, Дімдрол, Левасепт, Метресса, Макпенем, Фленокс, ОСОБА_15 . Додатково Лікарем Міської лікарні №3 рекомендовано: Остеокор СА одна таблетка в день, 30 днів; Ксарелто 10 мг одна таблетка в день, до одного місяця; Орципол дві таблетки в день, 5 днів. При цьому, вказані ліки рекомендовано із застереженням максимальної кількості (не більш місяця по одній таблетці день) придбавалися позивачем у більшій кількості, що призвело до порушень рекомендацій лікаря та безпідставним витратам Позивача, зокрема це стосується препарату «Ксарелто», чек №96488 від 02.07.20, кількість таблеток 100, замість - 30, вартістю 1 669.27 грн. Відповідач не погоджується і з іншими неналежними доказами, якими позивач обгрунтовує свої витрати (матеріальну шкоду), зокрема: копія чека аптеки ПП «Е-Фарма» на суму 457.31 грн, без дати складання і печаткою міста Херсон, на ліки (Суфер №5), що не призначалися лікарем; копія чека №128907 на суму 457.31 грн, від 24.06.20 на ліки (Суфер №5), копія чека №128906 на суму 240.69 грн, від 24.06.20 в частині ліків (Суфер No5), копія чека №1/9527 от 01.07.20 на суму 1530.00 грн, ліки (Монтерон конц 4мг/5мл фл), копія чека №1/11275 от 07.08.20 на суму 1545.00 грн, ліки (Монтерон конц 4мг/5мл фл), що не призначалися лікарем; копії квитанції №0.0..1 від 25.06.20 на суму 24030.00 грн., копія чека № 17044 від 30.06.20 на суму 220.00 грн, копія чека №17229 від 03.07.20 на суму 69.57 грн, копія чека №16908 від 25.06.20 на суму 32.15 грн, копія чека №16902 від 24.06.20 на суму 28.65 грн, платником вказано іншу особу, а отже витрати здійснено не позивачем та не можуть бути доказом фактичних витрат позивача; копія чека № від 26.06.20 на суму 690.00 грн, на ліки (ортопед для коліна), копія чека №128929 від 24.06.20 на суму 1051.64 грн, на ліки (Аскорбінка, Аспакарм, Геласпан, Дексаметазон, Канюля, Контривен, Кордарон, Неотранекс, Реосорбилакт, Стерофундин, Тетроспан), що не призначалися лікарем; на пальне №160784 на суму 599.93 грн., №190538 від 07.08.2020 року на суму 700.43 грн (готівкою); благодійних внесків, квитанція №0.0..1 від 25.06.20 на суму 900 грн; комісій за обслуговування, квитанція №0.0..2 від 25.06.20 на суму 240 грн, квитанція №0.0.174916598.2 від 25.06.20 на суму 25 грн, квитанція №0.0.174916598.2 від 25.06.20 на суму 15 грн. Крім того, відповідач вважає, що інші препарати, чеки і квитанції на купівлю яких, поза межами призначень Лікаря Міської лікарні №3, додано позивачем стосуються раніше отриманого захворювання про тривалість якого повідомляв представник позивача в позовній заяві із додаванням виписки з історії хвороби з 19.03.2015 року до 08.06.2015 року і призначені для саме лікування раніше отриманих хвороб, а тому понесені позивачем витрати на їх придбання не повинні прийматися до уваги.

Пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну моральну шкоду не надала жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування її наявності та розміру. Обгрунтування моральної шкоди виключно безпідставними фразами, що лише за текстом співпадають з вимогами законодавства, а за змістом, що міститься в позові не мають реально обгрунтованих підстав, без надання хоч якихось допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, в будь-якому разі унеможливлює задоволення зазначеної вимоги. Відповідачка є такою же жінкою похилого віку, яка не має будь-якого доходу, крім домашнього господарства, є особою необізнаною в тонкощах юриспруденції, завдяки чому формально стала винною та «власником» фактично безпритульної та безпородної собаки, яку з жалості та милосердя годувала і вона доволі часто приходила як і до відповідачки в надії захисту, їжі та притулку, так і до інших небайдужих людей. За таких обставин відповідачка не має провини перед позивачем. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що собака не вчиняла нападу, як такого, яким можливо було б стверджувати про її агресивну поведінку, про це свідчить і відсутність у позивачки характерних для нападу собаки ушкоджень у вигляді укусів. На думку відповідача, собака міг підбігти до позивачки на її пропозицію їжі і від радощів тернувся об неї, а похилого віку і знесилена хронічними хворобами позивачка могла, впасти без наявності причинного зв`язку з діями собаки. На підставі викладеного представник позивача просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 26.07.2021 року підготовче судове засідання закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив ї задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у ї задоволенні в повному обсязі. Також надав суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом були допитані свідки, які надали наступні показання.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що працює в поліції та того дня він разом з напарником приїхали на виклик, що нібито сусідська собака напала на заявницю. Приїхавши на місце події одночасно з швидкою, вони побачили потерпілу, яка вже лежала на ліжку. Як їм пояснив фельдшер, потерпіла отримала перелом ноги. Потерпіла ледве балакала та зовсім не могла ходити. Вона була емоційно пригніченою, очі були скляні, було видно, що їй було боляче. Крім того вона сама собі щось бурмотіла. Свідок разом з напарником допомогли помістити потерпілу в швидку допомогу, яка направилася в лікарню. З метою відібрання пояснень свідок направився до сусідів. Разом з тим господар собаки категорично відмовився надавати будь-які пояснення та навіть кричав. Свідок пішов до сусідів навпроти де опитав хлопця який бачив цю собаку та показав її ( на той час собака була на прив`язі в дворі відповідача). Це була собака схожа на німецьку вівчарку, чорного з жовтим кольором, розміром більше 45 см. Як пояснив хлопець, собака бігала по городі та збила з ніг бабусю. Пізніше приїхав чоловік відповідачки, який також агресивно спілкувався та відмовився надавати будь-які пояснення.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що є сусідкою потерпілої ОСОБА_4 та їй того дня подзвонила донька позивачки та попрохала допомогти, оскільки вона не вдома, а її мама впала. Вони разом з чоловіком та сином обійшли домогосподарство з іншої сторони та зайшли на город позивачки, де на них кидалася собака німецька вівчарка. Вона бігала по городі позивачки. Свідок з родиною підійшли до бабусі, яка повідомила що її звалила (збила чи підбила) сусідська собака. Встати вона не могла, казала що болить нога. Потім підійшла донька та чоловік позивачки та вони разом занесли її до хати. Власників собаки вдома не було, вини приїхали пізніше. Позивачка після вказаних подій на вулицю не виходить, але зі слів її доньки остання наразі вдома.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що доводиться донькою позивачці та в той день була у брата коли о 08 год. 03 хв. їй подзвонила мати та повідомила, що вона впала. Свідок відразу перетелефонувала сусідці ОСОБА_17 та попрохала її допомогти матері піднятися. Та вже разом з братом свідок поїхала до матері. Приїхавши до будинку матері, остання вже застала матір на городі на покривалі та разом з сусідами занесла її до будинку. Собака породи вівчарка, чорно-жовтого кольору в цей час бігала по городі та ганялася за її братом. Зазначена собака у сусідів вже багато років була прив`язана на городі біля забору. Разом з нею була ще маленька собака коричнюватого кольору, дворняжка, яка до цього теж була прив`язана. Свідок викликала швидку і поліцію та матір одразу повезли в лікарню і свідок разом з нею. Остання навіть не встигла взяти документи та будь-які речі. Пізніше брат привіз все необхідне вже в лікарню м.Миколаєва. Під час лікування свідок постійно перебувала поруч з позивачкою та купувала все необхідне. Всі чеки, які є в матеріалах справи купувалися свідком за рекомендаціями лікарів. Крім того там навіть відсутні чеки за певні препарати, довідку про які свідку ніяк не можуть надати та витрати на таксі. З сусідами після події свідок не спілкувалася і допомогу їй ніхто не пропонував. Позивачка від нападу собаки дуже сильно злякалася. Коли собака збила її з ніг, позивачка так кричала, що чули всі сусіди, у неї був шок, тому під час перебування в лікарні вона кричала, і жахалася, і кидалася, їй навіть кололи заспокійливе. Крім того від зазначеного в неї загострилися хвороби, які вона мала до того. До цього випадку матір самостійно пересувалася в будинку, і подворі. Натомість після отриманої травми внаслідок нападу собаки та лікування наразі мати постійно лежить. Один чи два рази в тиждень, вона спускається з ліжка, робить один два кроки і знову лягає, оскільки нога в яку вставили пластину під час її лікування у неї при ходьбі вивертається в іншу сторону. Крім того зі слів лікарів вже нічого змінити не можна. Таким чином наразі вона навіть не може вийти з будинку.

Щодо паспорта на собаку у відповідачів дійсно в цьому році з`явилася собачка схожа за описом у паспорті, натомість вівчарки вже два місяці не видно. Також свідок зазначила, що крім зламаної ноги у позивачки також були сліди від нігтів собаки, тому медсестра просила господарське мило, щоб знезаразити рани.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що доводиться сином позивачці та того дня збирався в лікарню. В цей час у нього вдома також була його сестра ОСОБА_20 , коли їй подзвонила їх матір та повідомила що на неї напала собака. Коли останні приїхали на місце події то побачили на городі матір та сусідів біля неї. Собака породи вівчарки, чорно-коричневого кольору, вагою 70-80 кг., в цей час бігала по городі. Свідок разом з сусідами положили позивачку на покривало і понесли до будинку. Собака бігла слідом за ними та кидалася на них, та вони її ледве відігнали. Вони викликали швидку, а свідок поїхав в лікарню, оскільки проходив курс лікування. Після пояснень хірурга про перелом ноги, свідок поїхав додому збирати речі, гроші та медичні картки позивачки та поїхав слідом за швидкою допомогою в лікарню м.Миколаєва. Також зазначив, що наразі позивачка пересуватися самостійно не може, оскільки нога в якій стоїть пластина закидається наперед. Ходунки вона втримати також не може, оскільки дужу ослабла.

Крім того, судом були досліджені письмові докази.

Судом встановлено, що 23 червня 2020 року, близько 08 години 00 хвилин собака породи «вівчарка», не маючи реєстраційних документів, яка належить ОСОБА_5 , забігла на територію домоволодіння ОСОБА_4 та накинулась на останню, збила її з ніг, в результаті чого було заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_4 , у вигляді перелому правої ноги. Було допущено порушення правил тримання собаки громадянкою ОСОБА_5 , що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій ОСОБА_4 . Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 154 КУпАП, як порушення правил тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників ( крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в не відведених для цього місцях, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Вказані події були встановлені Миколаївським апеляційним судом у постанові від 14.12.2020 року по справі № 33/812/363/20.

Зі змісту частини шостої ст.82 ЦПК України вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинена вони цією особою.

Виходячи з приписів вищезазначених процесуальних норм, суд вважає, що заперечення представника відповідача, щодо відсутності вини ОСОБА_5 у отриманні тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, та повністю спростовуються судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Згідно з ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до правового висновку Постанови Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 р. по справі № 204/3783/16-ц, провадження № 61-1141св18: особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Згідно ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Разом із цим, суд частково погоджується із доводами представника позивача, щодо неналежності частини доказів, на підтвердження понесених матеріальних збитків позивачем ОСОБА_4 .

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги №94 А від 23.06.2020 року виклик було здійснено до ОСОБА_4 в с.Березнегуватське, Новобузького району, якій встановлено попередній діагноз перелом правого стегна (а.с.13)

Із виписки історії хвороби встановлено, що ОСОБА_4 в період з 23.06.2020 року до 01.07.2020 року перебувала у відділені травматології та ортопедії «Міської лікарні №3» у м.Миколаєві, де їй було проведено оперативне втручання у зв`язку із переломом правої стегнової кістки. Виписана для подальшого лікування та спостереження у лікаря-травматолога за місцем проживання . Для лікування рекомендовано : Остеокор Са №30, Ксарелто 10 мг., орципол (а.с.14)

Згідно наданих позивачкою доказів на лікування було витрачено 38842,64 грн: 841,25 (26.06.20)+ 37.62 (28.06.20)+ 220 (30.06.20) + 252,56 (01.07.20)+ 15,87 (25.06.20)+24270 (25.06.20)+ 26,31(27.06.20)+3024,67 (24.06.20)+431,37(24.06.20)+8,20(30.06.20)+ 138,09(23.06.20)+65(2.07.20)+54(01.07.20)+2009,74(02.07.20)+88,30(28.06.20)+285,00(23.06.20)+1051,64(?.06.20)+180,00(01.07.20)+100,23(25.06.20)+14,00(02.07.20)+690,00(26.06.20)+581,77(25.06.20)+2,05(30.06.20)+102,46(02.07.20)+185,73(03.07.20)+457,31+1530,00(01.07.20)+36,00(26.06.20)+12,16(27.06.20)+11,60(24.06.20)+32,15(25.06.20)+28,65(24.06.20)+1552,00(07.08.20). (а.с.61-71).

Згідно довідки КНП ММР «МЛ№3» від 29.03.2021 року ОСОБА_4 було також призначено встановлення металоконструкції для остеосинтезу а також ліки : Монтерон та Суфер ( а.с.90).

Крім того, згідно інформації наданої КНП ММР «МЛ№3» від 24.06.2021 року за вих № 808/01-06, судом встановлено, що при проведення лікування ОСОБА_4 були використані наступні медикаменти : Левасепт, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 ( а.с.134, 135, 136).

Щодо посилання представника відповідача, щодо порушення порядку подання доказів предстаником позивача, суд зазначає наступне. В силу ч.10 ст. 83 ЦПК докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, можуть подаватися в тому числі безпосередньо в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

В цьому випадку закон не встановлює обов`язку попереднього надіслання доказу учасникам справи, проте учасники справи повинні мати достатньо часу для ознайомлення з доказом та формування своєї позиції.

Суд зазначає, що надмірний формалізм при застосуванні процедурних правил може негативно впливати на справедливість процедури судового розгляду. Оскільки докази, які приєднали предстаники позивача, містить відомості про обставини, які підлягають доказуванню, були виготовлені після поданнч позову до суду, але до закриття підготовчого судового засідання, суд вважає за можливе прийняти їх як належні, що буде сприяти встановленню фактичних обставин справи.

Тому в цій частині суд визнає, що позивачкою дійсно були понесені витрати у сумі 38842,64 грн на лікування, у зв`язку із її травмування через собаку відповідачки, а тому підлягають стягненню з останньої.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем було сплачено благодійних внесків на суму 900,00 грн., що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи (а.с. 65)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійність - це жест доброї волі, а вимагання грошей під прикриттям «благодійних» внесків є прямим порушенням закону. Ні за яких обставин благодійні внески не можуть бути обов`язковими для сплати, а будь-які примусові збори коштів - тягнуть за собою адміністративну відповідальність.

Вимоги до отримання, використання та обліку благодійних внесків і пожертв визначено в Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування, затвердженою Постановою КМУ від 04.08.2000 № 1222 (зі змінами), де відповідно до п. 2 цього Порядку, - напрями використання благодійних внесків визначаються благодійником.

Із зазначеного убачається, що ініціатива внесення благодійних внесків позивачем є виключною добровільною ініціативою самого позивача, а не нормативно-правовим обов`язковим, що не може бути предметом компенсації та стягнення з відповідача.

Крім того, витрати на пальне фіскальний чек від 23.06.2020 на суму 599,93 грн, та фіскальний чек від 07.08.2020 на суму 700,43 грн (а.с.70) жодним чином не підтверджують понесення транспортних витрат позивачем у зв`язку з лікуванням у м. Миколаєві, оскільки крім як чеків, позивач не долучає доказів в обґрунтування використання цього пального саме з ціллю лікування (яким саме транспортим засобом користувався, його середній розхід пального, маршрут до лікувального закладу тощо), відтак суд не вбачає підстав для стягнення цих сум з відповідача в користь позивача.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача ОСОБА_5 моральної шкоди, суд вважає, що вона підлягає задоволенню у повному обсязі, в сумі 50000,00 грн виходячи з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Слід також зазначити, що у рішенні Європейського Суду з прав людини (від 28 травня 1985 року справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom) враховувалося те, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним - суд розцінює як суттєві моральні страждання - отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок суспільно-небезпечного діяння вчиненого відповідачем, що у свою чергу спричинило моральні страждання позивача, порушення організації та устрою життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст.23 ЦК України, враховує характер правопорушення - напад собаки на жінку похилого віку, внаслідок чого остання зазнала фізичний біль як у момент нападу собаки та під час надання їй медичної допомоги, а також тяжкість отриманих травм і обставини їх отримання.

При цьому, в першу чергу, на відповідачку як володільця собаки, покладався обов`язок забезпечити дотримання правил утримання собак, не допускати порушень прав і законних інтересів інших осіб, не створювати загрози безпеці людей, забезпечити умови недопущення втечі тварини та нападу її на людей. В результаті даного інциденту піддане небезпеки здоров`я людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України, визнається найголовнішою соціальною цінністю.

Також суд враховує глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача ОСОБА_4 , яка пережила психотравмуючу ситуацію, яка вплинула на її звичний спосіб життя, призвела до значного погіршення якості життя.

Ситуація, що стала підставою цього позову в частині стягнення моральної шкоди, за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психотравмуючою за своєю ситуацією. Вона створює переживання, емоційну напруженість та фізичний біль.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод ( в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковим для держав - учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчувати страждання ( моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації за звичай становить 100-5000 євро. Таким чином визначений розмір спричиненої позивачеві, моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так, рішенням від 27.07.2004 року по справі «Ромашов проти України», Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодування моральної шкоди 3000 євро, хоч заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких ( Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже, має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вжити заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з прав людини.

Моральну шкоду завдано позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача, остання перенесла стрес, страх, фізичний біль, що потребувало додаткових зусиль для відновлення її стану як фізичного так і психологічного. Тобто, наявність завдання позивачу моральної шкоди, суду доведена.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди у повному обсязі, стягнувши на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до такого.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача, адвокат М`якенький С.В., до матеріалів справи залучив копію договору № 7-ф-2021 від 12.06.2021 року, згідно пункту 4.1 якого за надану правову допомогу клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар в сумі 2000 гривень після ухвалення судом рішення . Згідно квитанції від 22.06.2021 року даний гонорар було сплачено.

Представник відповідача Білий В.В. у своєму відзиві заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Суд, дослідивши подані представником позивача докази та виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням заперечень відповідача та документів, які він надав, дійшов до такого висновку.

У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару, детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду ВС/КАС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

При цьому, судом враховано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Відтак, враховуючи складність справи, обґрунтованість та пропорційність таких витрат до предмета спору, не визнання позову відповідачем, а звідси поведінку яка не сприяє швидкому вирішенню спору з найменшими витратами, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), керуючись критерієм розумності та реальності розміру адвокатських витрат, з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про повне задоволення клопотання представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернені до суду позивачкою ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1681,60 грн. Так як, позовні вимоги позивачки задоволені не у повному обсязі, а лише на суму 94,5%(38842,64 +50000), тому із відповідачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1589,12 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 38842 ( тридцять вісім тисяч вісімсот сорок дві) грн 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 50 000 ( пятидесяти тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 ( дві тисячі) гривень 00 коп., та витрати повязані із сплатою судового збору в розмірі 1589,12 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач:ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 14.02.2022 року.

Суддя Уманська О.В.