КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-з/824/182/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про роз`ясненняпостанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19, обґрунтовуючи її тим, що цим судовим рішенням суду апеляційної інстанції було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року про відмову у задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Встановлено порядок користування спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 в користування кімнату площею 12,0 кв. м та кімнату площею 9,3 кв. м, а ОСОБА_1 - кімнату площею 18,7 кв. м.Усунуто ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_1 в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 шляхом його вселення у вказану житлову кімнату.У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В даний час на виконанні державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рожкована О.Б. перебуває виконавче провадження № 67034115 щодо усунення ОСОБА_2 перешкод з боку ОСОБА_1 в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м шляхом його вселення у вказану житлову кімнату. 22 листопада 2021 року заявнику стало відомо про існування вимоги державного виконавця від 5 листопада 2021 року, в якій повідомлено, що в разі невиконання рішення суду у встановлений строк 23 листопада 2021 року о 13 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 відбудеться його примусове виконання, а в разі відсутності боржника вселення буде відбуватись без її участі, вхід до кімнати площею 9,3 кв. м буде здійснено примусово, майно буде описано та передано на зберігання стягувачу. Постановою державного виконавця від 23 листопада 2021 року проведення виконавчих дій у виконавчому провадженню № 67034115 відкладено до 7 грудня 2021 року. Проте, в кімнаті площею 9,3 кв. м з народження проживають дочки заявника: повнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому фактично буде здійснюватись примусове виселення дітей з вказаної кімнати, хоча в постанові апеляційного суду не було вирішено таке питання і не врегульовано порядок користування позивачем кімнатою площею 9,3 кв. м разом з дітьми, як особами різного віку і статті, що може призвести до порушення права дітей на житло та обмеження інших прав і свобод.

У зв`язку з наведеним, виникла необхідність у роз`ясненні порядку виконання постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року, в результаті примусового виконання якої будуть порушуватися права осіб, які не є учасниками справи та виконавчого провадження. Заявник вважає, що як для осіб, яких це судове рішення стосується, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання, зміст резолютивної частини вказаного рішення є не чітким та не зрозумілим, а саме неясними є наступні обставини (питання):

- чи передбачено рішенням суду в частині вселення ОСОБА_2 в кімнату площею 9,3 кв. м фактичне виселення з цієї кімнати двох дочок ОСОБА_1 : малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітньої ОСОБА_4 ;

- чи передбачено рішенням суду в частині усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м фактичне виселення з цієї кімнати двох дочок ОСОБА_1 : малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітньої ОСОБА_4 ;

- чи передбачено рішенням суду в частині встановлення порядку користування спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактичне виселення з цієї кімнати двох дочок останньої: малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітньої ОСОБА_4 ;

- чи передбачено рішенням суду в частині вселення, усунення перешкод, встановлення порядку користування спільною частковою власністю встановлення порядку проживання і користування кімнатою площею 9,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 разом із повнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вселились і проживають в зазначеній кімнаті з народження;

- чи дозволено/передбачено виселення малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з кімнати площею 9,3 кв. м під час усунення перешкод ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 шляхом його вселення у вказану житлову кімнату;

- чи дозволено/передбачено опис майна, особистих речей, меблів, книг, іграшок малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передачу на зберігання ОСОБА_2 .?

ОСОБА_1 просила апеляційний суд роз`яснити зміст резолютивної постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19 із зазначених вище питань.

Заперечення (відзиви) третьої особи на заяву про роз`яснення судового рішення до суду апеляційної інстанції не надходили, а письмові заперечення позивача, які надійшли до початку розгляду справи на електронну адресу апеляційного суду, суд залишив без розгляду на підставі частин другої, четвертої статті 183 ЦПК України, оскільки вони не підписані з використанням електронного цифрового підпису позивача у відповідності до вимог частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та частини першої, другої статті 6, частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та зміст судового рішення, яке заявник просить роз`яснити, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав.

Частиною другою статті 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Судом встановлено, що у листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської РДА в м. Києві, в якому просив встановити порядок користування спільною частковою власністю - квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому кімнату площею 12,0 кв. м та кімнату площею 9,3 кв. м, а ОСОБА_1 - кімнату площею 18,7 кв. м; усунути йому та ОСОБА_6 перешкоди у користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м шляхом вселення його та його доньки ОСОБА_6 у вказану кімнату, а за відповідачем залишити у користуванні кімнату площею 18,7 кв. м, яку вона постійно займає.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він та відповідач є співвласниками (по 1/2 частині) трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,0 кв. м., житловою площею 40,0 кв. м. В цьому помешканні він займає одну кімнату площею 12,0 кв. м та з ним зареєстрована його донька - ОСОБА_6 , 2003 року народження, а решту квартири - дві кімнати загальною площею 38,0 кв. м. займає сестра - ОСОБА_1 разом із двома доньками, 2002 та 2008 років народження.

Позивач зазначав, що у нього із сестрою та членами її сім`ї склались конфліктні відносини, так як сестра заперечує проти знаходження в квартирі його доньки, відмовляється порівну розділити квартиру, надавши йому ще одну кімнату площею 9,3 кв. м для нормального проживання його дитини, хоча весь час він сплачує комунальні послуги за 1/2 частину квартири, а фактично користується лише 1/4 частиною квартири. Також посилався на те, що відповідач заборонила йому користуватися кухнею, тому він змушений готувати на електроплитці у себе в кімнаті, в якій мешкає разом з дочкою. З часом їх з відповідачем відносини щодо спільного користування приміщеннями квартири лише погіршувалися, своєю поведінкою відповідач та її чоловік створюють неможливі умови спільного проживання, перешкоджають йому повноцінно здійснювати право на житло, що негативно впливає на нього та неповнолітню дочку, а тому виникла необхідність у визначенні порядку користування спільним помешканням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу та відповідачу належить на праві власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , тобто, виходячи із загальної частки житлової площі, на кожного в спірній квартирі припадає по 20,0 кв. м житлової площі, а тому сторонам не можливо виділити кімнати у відповідності до їх часток у праві спільної часткової власності, оскільки виділення позивачу двох кімнат площами 12,0 кв. м та 9,3 кв. м, що загалом становить 21,3 кв. м, перевищує відповідну частку позивача у спільній частковій власності та порушить права відповідача як співвласника квартири.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено порядок користування спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в користування кімнату площею 12,0 кв. м та кімнату площею 9,3 кв. м, а ОСОБА_1 - кімнату площею 18,7 кв. м. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_1 в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 шляхом його вселення у вказану житлову кімнату.У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 842,00 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування житловими приміщеннями квартири, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що права ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо користування спірною квартирою знаходяться у значному дисбалансі, а добровільної згоди щодо порядку користування квартирою сторонами не досягнуто. Встановлення запропонованого позивачем порядку користування житлом рішенням суду не свідчить про порушення прав відповідача. Спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, відтак критерій необхідності виділення у користування кожному із співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Запропонований позивачем варіант поділу визнано доцільним, оскільки відхилення від ідеальної частки не є значним (лише 1,3 кв. м житлової площі) та максимально відповідає частці кожного із співвласників. Кожен із співвласників отримує в особисте користування окрему житлову площу та не позбавляється користування іншими приміщеннями квартири.

Також апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення йому перешкод з боку ОСОБА_1 у користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м шляхом його вселення у вказану житлову кімнату, оскільки він є її співвласником та не має доступу до своєї власності через неправомірні дії відповідачки.

Позовні вимоги в частині усунення його неповнолітній дочці перешкод у користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м шляхом вселення її у вказану кімнату визнані такими, що до задоволення не підлягають, оскільки позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням в інтересах неповнолітньої особи у встановленому законом порядку в межах цієї справи її законним представником не пред`являвся, а дитина має право користуватись тією частиною квартири, яка належить її батькам та яка була виділена останнім в судовому порядку у користування.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 8 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, враховуючи норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, а також інтереси, як позивача, так і відповідача, дійшов об`єктивного висновку про наявність підстав для встановлення між сторонами спору, які є співвласниками спірної квартири у рівних долях (по 1/2), порядку користування квартирою, виділивши позивачу у користування ізольовані кімнати площею 12,0 кв. м та площею 9,3 кв. м, а відповідачу - кімнату площею 18,7 кв. м і залишивши решту приміщень (кухню площею 7,5 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, вбиральню площею 1,3 кв. м, коридор площею 13,1 кв. м та кладову площею 1,1 кв. м) у спільному користуванні сторін спору. При вирішенні спору апеляційним судом враховано неприязні відносини, які склалися між сторонами спору у побуті, кількість членів сім`ї, які проживають із співвласниками спірної квартири, та їх потребу у користуванні житловою площею, а також частку кожного співвласника у праві власності на спірну квартиру. Судом апеляційної інстанції взято до уваги, що позивач неодноразово у позасудовому порядку, враховуючи неприязні стосунки між сторонами спору, вчиняв дії щодо врегулювання конфлікту з приводу користування або розпорядження спірною квартирою. У власності позивача іншого житла немає. Незалучення чоловіка відповідача - ОСОБА_7 , місце проживання якого зареєстроване в іншій квартирі АДРЕСА_3 , до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не вплинуло на результати вирішення спору між співвласниками. Встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, апеляційний суд врахував баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонувала, наполягаючи лише на залишенні у її користуванні двох житлових кімнат площею 9,3 кв. м та площею 18,7 кв. м, загальна площа яких значно перевищує її частку у праві спільної часткової власності. Встановлення порядку користування квартирою з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників на 1,3 кв. м житлової площі, із урахуванням планування квартири, визнано судом апеляційної інстанції єдиним оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири. Надання кожному із співвласників квартири у користування по 20 кв. м житлової площі є неможливим. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування квартирою АДРЕСА_1 . За наявності конфліктної ситуації, яка унеможливила добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, порядок користування встановлений судом апеляційної інстанції з урахуванням вищенаведених норм.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року, ОСОБА_1 зазначила, що під час її примусового виконання державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 67034115 в частині усунення позивачу перешкод з її боку в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м шляхом його вселення у вказану житлову кімнату, виникла необхідність у роз`ясненні порядку виконання судового рішення, оскільки можуть порушуватися житлові права її дочок: повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вселились і проживають в зазначеній кімнаті з народження.

Згідно із статтею 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Тлумачення статті 271 ЦПК України дозволяє стверджувати, що підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Роз`яснене може бути судове рішення, яке підлягає виконанню й таке виконання неможливе без відповідного роз`яснення його змісту. Роз`ясненню підлягає рішення суду, яке має виконуватися як у добровільному порядку, так і примусово.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у справі № 761/44705/19 був спір між співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині) щодо користування житловими приміщеннями вказаного помешкання, оскільки в добровільному порядку домовленості щодо порядку користування цим житлом вони досягнути не можуть.

Судовим розглядом було встановлено, що у зазначеній квартирі на час розгляду справи були зареєстровані: позивач ОСОБА_2 з 1996 року, його дочка - ОСОБА_6 з 2003 року, відповідач ОСОБА_1 з 1991 року та її дочки: ОСОБА_4 з 2002 року та ОСОБА_5 з 2008 року.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення порядку користування вказаною квартирою, яка є об`єктом спільної часткової власності сторін в рівних долях, та в подальшому з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 просив виділити йому кімнату площею 12,0 кв. м, яку він займає з неповнолітньою дочкою, та кімнату площею 9,3 кв. м, яку займає відповідач ОСОБА_1 разом із двома дочками, а кімнату площею 18,7 кв. м виділити відповідачу як таку,що постійно нею зайнята.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 посилалась, зокрема, на те, що між сторонами у добровільному порядку встановився режим проживання (користування) спірною квартирою, в якій вона проживає із двома дітьми та чоловіком, тому задоволення пред`явлених вимог фактично погіршить умови їхнього проживання та обмежить житлові права членів сім`ї, а як наслідок не будуть враховані інтереси усіх осіб, які користуються спірною квартирою. Відповідачка вказувала на те, що у кімнаті площею 9,8 кв. м проживають її доньки, одна із яких є неповнолітньою, на підтвердження чого додала до відзиву відповідні докази.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким встановлено порядок користування спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в користування кімнату площею 12,0 кв. м та кімнату площею 9,3 кв. м, а ОСОБА_1 - кімнату площею 18,7 кв. м.Усунуто ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_1 в користуванні кімнатою площею 9,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 шляхом його вселення у вказану житлову кімнату.

Зі змісту зазначеного судового рішення випливає, що апеляційний суд відхилив доводи заявника, які містились у відзиві, в тому числі з підстав, визначених статтями 29, 383, 405 ЦК України та статтями 64, 150, 156 ЖК Української РСР, відповідно яких права члена сім`ї власника житла на цей об`єкт є похідними від прав самого власника, тобто діти мають право користуватись тією частиною квартири, яка належить її батькам-власникам та яка була виділена останнім в судовому порядку у користування. Виходячи з наведеного та ураховуючи, що спір щодо порядку користування житловим приміщенням існує саме між власниками квартири, а не членами їх сімей, з огляду на суб`єктний склад учасників справи, суд не вбачав підстав для захисту прав неповнолітньої дитини позивача і порушення прав та інтересів дітей відповідача.

Таким чином, зміст постанови апеляційного суду відповідає вимогам статті 382 ЦПК України, зокрема: в мотивувальній частині постанови чітко зазначені мотиви та підстави для часткового задоволення позову в межах заявлених вимог і заперечень проти них, а також згідно доказів, поданих сторонами; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції і визначені відповідно до них правовідносини; вказані норми чинного законодавства із зазначенням назви закону (кодексу), статей і їх частин, якими керувався суд при вирішенні даного питання.

ОСОБА_1 бажає, щоб суд апеляційної інстанції роз`яснив резолютивну частину постанови, оскільки її зміст є не чітким та не зрозумілим, а саме неясним для неї є питання виселення із спірної кімнати площею 9,3 кв. м у квартирі двох її дочок: малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітньої ОСОБА_4 , які не є учасниками справи та виконавчого провадження.

Тобто, за змістом заяви про роз`яснення судового рішення, ОСОБА_1 подала дану заяву у власних інтересах, але фактично вказує тільки про інтереси осіб, які не були учасниками справи № 761/44705/19 та законним представником яких вона не виступала в межах судового розгляду по суті спору.

Із положень статті 271 ЦПК України вбачається, що роз`ясненню підлягає судове рішення, яким суд вирішив спір по суті, тобто якщо воно впливає на права, обов`язки та інтереси учасників спірних правовідносин, а не інших осіб, які не приймали участі у справі.

Натомість відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, які перебувають у відкритому та вільному доступі, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року клопотання ОСОБА_4 задоволено та поновлено їй строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року;відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року; витребувано з Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу № 761/44705/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням; відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року.

Так, роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового документа, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Роз`яснюючи судове рішення, суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до суті рішення та не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових відомостей, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу та порядку його виконання, суд відмовляє у роз`ясненні рішення (див. ухвали Великої Палати Верховного Суду від 9 липня 2018 року у справі № 911/2050/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 911/2050/16, від 14 травня 2019 року у справі № 904/2529/18).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 6 жовтня 2020 року у справі № 233/3676/19 вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».

Однак, зі змісту заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19 та поставлених у ній питань, вбачається, що вони фактично стосуються роз`яснення мотивів ухваленого судом апеляційної інстанції судового рішення і направлені на зміни способу і порядку його примусового виконання.

Крім того, по суті доводи заяви є незгодою з ухваленим судовим рішенням суду апеляційної інстанції та встановленими у ньому обставинами спірних правовідносин, а отже, наведені у заяві про роз`яснення судового рішення обставини не містять визначених процесуальним законом підстав для його додаткового роз`яснення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав, визначених статтею 271 ЦПК України, для роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19, його мотивувальна та резолютивна частини викладені чітко, конкретно та зрозуміло, порушенні заявником питання роз`яснення не потребують, тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись статями 271, 368, 381 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/44705/19 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній