провадження № 22-ц/824/5632/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою та просила видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 на строк шість місяців з заборонами щодо: перебування в місті проживання (перебування) ОСОБА_3 ; наближення на 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_3 , а саме: середньої загальноосвітньої школи I-III ступенів №201 за адресою м. Київ, бул. Перова, 14а; місця роботи ОСОБА_3 ТОВ «Стіл Хаб» за адресою м. Київ, вул. Тампере, 5; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_3 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява обґрунтована тим, що з 11 травня 2019 року ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі, в провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває справа №755/20924/21 про розірвання шлюбу між сторонами. Заявник зазначає, що після народження дитини сімейне життя між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не ладиться та постійно погіршується. Починаючи з літа 2021 року, шлюбні відносини фактично припинено. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_1 почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати заявнику та її рідним фізичною розправою, а також відібранням дитини. Заявник зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_1 . На адресу ОСОБА_3 та членів її родини постійно надходять погрози вбивством, як в телефонних розмовах так і в текстових повідомленнях. На даний час заявник, турбуючись про своє життя та життя її дітей, вимушена переховуватися від чоловіка та всіляко уникати спілкування з ним. Таким чином, заявник вважає, що вона є жертвою психологічного насильства та потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині заборони у будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_3 та ведення з нею листування, телефонних переговорів, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити частково.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заінтересована особа зазначає про те, що дійсно протягом останнього періоду у сімейному житті ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли обставини, які унеможливлюють подальше продовження шлюбу між ними. Спільне життя між сторонами не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Кожен з подружжя має різні погляди на головні критерії шлюбу, на життя та на сім'ю, внаслідок чого виникають непорозуміння. З вини обох сторін сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим. Внаслідок тривалих непорозумінь, заявник, вважаючи себе жертвою домашнього насильства, звернулася до суду з заявою про встановлення обмежувального припису. Однак, апелянт повністю не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки обмежувальний припис, в тому вигляді, якому просила його заявник, обмежує та невиправдано порушує права ОСОБА_1 як одного з батьків дитини, та унеможливлює виконання ним батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 11 травня 2019 року зареєстрували шлюб (а.с.9).

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 11).

Крім того, у ОСОБА_3 є ще дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.10).

З листа Броварського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області від 09 серпня 2021 року № 16450/109/1300/24-21 вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до відділення поліції із заявою щодо неправомірних дій з боку чоловіка ОСОБА_1 . Було встановлено, що заінтересована особа перебуває за межами України, а саме, переїхав до Молдови, а тому на даний момент опитати таку особу не можливо (а.с.68).

З листів Броварського районного управління поліції Національної поліції України Головного управління національної поліції в Київській області від 30 серпня 2021 року № 16921/109/1300/0121 та від 09 вересня 2021 року № 17692/109/1300/0421 вбачається факт звернення ОСОБА_3 до відділення поліції із заявами від 07 серпня 2021 року та 20 серпня 2021 року (а.с.69-70).

16 серпня 2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації розглянула заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів щодо запобігання та протидію домашньому насильству з боку чоловіка ОСОБА_1 . Копії заяв перенаправлено до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві, Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб та Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації для вжиття заходів в межах повноважень (а.с. 71).

З листа Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 18 листопада 2021 року № та листа Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту соціальної політики від 02 грудня 2021 року № 051/043-112-зв вбачається, що ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у Кімнаті кризового реагування для осіб, що постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству з 17 листопада 2021 року по 25 листопада 2021 року (а.с. 72-73).

Відповідно до довідки від 20 листопада 2021 року № 8 ОСОБА_3 з 02 травня 2019 року по даний час працює на посаді бухгалтера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Стіл Хаб» (а.с. 74).

Згідно із висновком експертного дослідження від 24 січня 2020 року № 043-95-2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді синців, які відносяться до легких, оскільки відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігаються у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Зі слів ОСОБА_3 у висновку зазначено, що 23 січня 2020 року приблизно о 01:00 ОСОБА_1 руками наносив удари по голові, мобільним телефоном по голові, остання падала на підлогу, відмічалась короткочасна втрата свідомості. По медичну допомогу не зверталася. Скарги на біль в місцях ушкоджень, головний біль, головокружіння, нудоту (а.с. 75-77).

З консультаційного висновку спеціаліста від 16 серпня 2021 року, рентгенографії шийного відділу хребта з функціональними пробами від 11 серпня 2021 року, магнітно-резонансної томографії шийного відділу хребта ОСОБА_3 від 13 серпня 2021 року вбачається, що заявник має певні розлади у стані здоров`я (а.с. 78-80).

Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17 грудня 2021 року № 41236 ОСОБА_3 звернулась із заявою до органу поліції про заподіяння заявнику тілесних ушкоджень чоловіком (а.с. 81).

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з врахуванням наданих заявницею доказів, є достатні підстави вважати наявними обґрунтовані ризики продовження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявниці.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_3 надала достатньо доказів, які вказують на те, що відносно неї вчиняється фізичне насильство з боку ОСОБА_1 , а саме: роздруківки телефонних переписок, звернення до національної поліції із заявами щодо неправомірних дій з боку заінтересованої особи, звернення ОСОБА_3 до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про вжиття заходів щодо запобігання та протидії домашнього насильства, висновок експертного дослідження та медичні довідки.

При винесені рішення, судом першої інстанції прийнято до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не заперечує фактичних обставин справи в частині вчинення ним щодо ОСОБА_3 насильства та факту наявних непорозумінь між сторонами. Крім того, заінтересована особа не заперечує встановлення певних обмежень. При цьому, апелянт вказує на те, що обмежувальний припис, в тому вигляді, якому його просила встановити заявник, обмежує та невиправдано порушує його права, як одного з батьків та унеможливлює виконання ним батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.

Не дивлячись на зазначені доводи апеляційної скарги, заінтересована особа не заявляв суду апеляційної інстанції вимог, які направлені на усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, які на думку заінтересованої особи запроваджені оскаржуваним судовим рішенням.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга не містить вимог щодо скасування чи зміни рішення в частині, що може призвести до унеможливлення спілкування заінтересованої особи з його дитиною, а інших доводів на обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить, апеляційний суд не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.