Справа № 522/8508/21
Провадження № 2/522/510/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Гаркуші Є. О.,

представника позивача адвоката Бузової Т. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Указана квартира належала ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_3 на праві власності по Ѕ частині кожному. Після придбання квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в ній, хоча ОСОБА_3 залишився зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в квартирі, яку вони продали. Іншого житла ОСОБА_3 не мав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Оскільки він по день своє смерті проживав разом зі свою матір`ю ОСОБА_2 , остання вважається такою, що прийняла спадщину, проте не оформила своїх спадкових прав.

За зверненням позивача приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т. О. була заведена спадкова справа № 672332908 до майна ОСОБА_2 .

Листом від 10.05.2021 № 229/02-14 нотаріусом позивачу було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на 1/1 частку квартири не є можливим, оскільки зі спадкової справи неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті сина ОСОБА_3 , у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду.

У зв`язку з цим, просила встановити факт проживання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі свою матір`ю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , до дня його смерті, та визнати за позивачем право на спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та не оформила своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відзив на позов відповідач не подав.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Бузова Т. Г. просила позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13746880 від 01.03.2007 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2006, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-5511.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 .

Відповідно до листа заступника завідувача Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Маслової М. В., за даними спадкового реєстру спадкова справа до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 10.09.2021 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 10.09.2021.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 31 січня 2021 року, актовий запис № 1443.

19 лютого 2021 року до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася ОСОБА_1 .

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т. О. 19.02.2021 заведено спадкову справу № 13/2021 до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П1-53528-ю/л від 12.03.2021 про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси та відомостями № П1-53550- ю/л від 12.03.2021 місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 28.03.2007 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

За інформацією Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 16.03.2021 № 3580Н/01-38 та № 726/01-08 від 30.08.2021, за даними, наявними в реєстрі територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 зареєстрованим не значився, відомості про останню реєстрацію місця проживання (на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) особи в реєстрі територіальної громади відсутні.

Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т. О. від 10.05.2021 року повідомлено ОСОБА_1 , що видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 не є можливим, оскільки зі спадкової справи неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду.

Свідок ОСОБА_6 , яка є дружиною брата ОСОБА_2 , у судовому засіданні пояснила, що протягом деякого часу проживала разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у батьківській квартирі. У 2002-2003 році вони роз`їхалися. У 2006 році перед Новим роком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру, точної адреси якої вона не знає. У квартирі ОСОБА_3 прожив не більше одного-півтора роки. Цей період проживав разом з матір`ю. Загинув у 2008 році.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що була сусідкою померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Увесь час, який їй відомо вони проживали разом.

Свідок ОСОБА_8 , яка була сусідкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пояснила, що останні заселилися в квартиру у грудні 2006 року, проживали разом до смерті ОСОБА_3 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Згідно з ч. ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

У відповідності до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно щоб таке проживання було постійним.

Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ) - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкодавець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем: копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення юридичного факту спільного проживання між двома померлими особами, а саме факту проживання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі свою матір`ю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , до дня його смерті, ОСОБА_1 не обґрунтувала для відновлення яких саме її порушених, невизнаних або оспорюваних відповідачем прав, свобод чи інтересів їй необхідно встановити даний факт, які юридичні наслідки породжує встановлення даного факту для позивача та яким чином встановлення даного факту може відновити порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача.

Встановлення даного факту, без вирішення спору про право цивільне, не породжує для позивача ОСОБА_1 юридичних наслідків.

У даному випадку виникнення у позивача права на спадкування після смерті своєї сестри ОСОБА_2 не залежить від встановлення факту проживання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі свою матір`ю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , до дня його смерті.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю на підставі Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 (зі змінами та доповненнями). Так, на нотаріусів покладено обов`язок видавати свідоцтво про право на спадщину за результатами перевірки матеріалів (документів) спадкової справи, яка сформована нотаріусом. У тому числі на нотаріуса покладено обов`язок встановлювати черговість спадкування за законом спадкоємців. Главою 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги щодо оформлення спадкових прав судовому розглядові не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т. О. від 10.05.2021 повідомлено ОСОБА_1 , що видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 не є можливим, оскільки зі спадкової справи неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду.

Як слідує з матеріалів справи у позивача відсутні перешкоди для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири після смерті ОСОБА_2 , що не заперечувалося представником позивача у судовому засіданні.

Разом з тим у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За відсутності постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутні підстави вважати порушеними її спадкові права, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними та необґрунтованими.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 13, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: Одеська міська рада, , м. Одеса, площа Думська, 1.

Повне судове рішення складено 20.06.2022.

Суддя Т. Ю. Федчишена