Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4721/21
Провадження № 2/332/695/22
Рішення

Іменем України

20 червня 2022 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

за участю секретаря: Мусаєва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину, -

Встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину.

В обґрунтування позову зазначено, що 13.10.2012 між сторонами було зареєстровано шлюб, що розірваний відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2017 (справа № 332/965/17, провадження № 2/332/555/17). Під час шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За судовим наказом, виданим 11.06.2021 Заводським районним судом м. Запоріжжя, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вирішено стягувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше п`ятдесяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Позивач також зауважує, що при винесені вищевказаного судового наказу судом не взято до уваги обставини, що визначені ст. 182 СК України, адже на момент його винесення позивач не працювала та не працює по теперішній час, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за своїми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Єдиним джерелом доходу позивача є державна допомога на дітей, тому вона не має змоги виплачувати аліменти в розмірі ј від свого доходу. Крім того, дитина, на користь якої прийнято рішення про стягнення аліментів, зареєстрована за адресою проживання позивача і до початку навчання в школі постійно проживала разом з нею. Дитина знаходиться у відповідача лише у дні навчання. Усі свята та канікули, а також вихідні дні між навчальними днями дитина знаходиться у позивача. Таким чином, на утриманні позивача перебуває троє дітей. Також судом не було враховано перебування на утриманні позивача непрацездатної бабусі інваліду по зору та хворого батька, який проживає разом з бабусею. У зв`язку з наведеним вище позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з неї на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 11.05.2021.

Ухвалою суду від 04.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено здійснювати з викликом сторін.

Від представника позивача адвоката Гончарова В.І., надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якому він просить задовольнити раніше заявлені позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн.

Від представника відповідача адвоката Новікова І.О., надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Просять відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Крім того, відповідач просить відмовити у задоволенні вимог щодо правової допомоги, наданої позивачеві, у зв`язку із тим, що розрахунок представника позивача є необґрунтованим та не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що розірваний відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2017 (справа № 332/965/17, провадження № 2/332/555/17) (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до судового наказу, виданого 11.06.2021 Заводським районним судом м. Запоріжжя, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вирішено стягувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше п`ятдесяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11.05.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).

В обґрунтування своєї позиції щодо позовних вимог, позивачем долучено свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11-12).

Також, на підтвердження факту проживання трьох дітей, а відповідно і факту перебування їх на утриманні позивача, останньою долучені довідки про реєстрацію місця проживання особи, відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-15). За цією ж адресою зареєстрована і позивач (а.с. 29). На переконання суду, сам по собі факт реєстрації дитини за однією адресою з позивачем не може бути достатньою підставою для визнання того факту, що дитини безпосередньо перебуває на утриманні матері.

На підтвердження того, що позивач не має достатнього доходу для того, щоб сплачувати на утримання ОСОБА_3 ј частку від всіх її доходів, позивачем долучено відомості з пенсійного фонду України, відповідно до яких доходи позивача становлять: за 2011 рік 2 604,56 грн; за 2012 рік 14 717,41 грн; за 2013 рік 285,17 грн; за 2014 рік 7 306,00 грн; за 2015 рік 3 654,00 грн; за 2016 рік 31 225,44 грн; за 2017 рік 18 517,17 грн; за 2018 рік 41 663,50 грн; за 2019 рік 58 415,08 грн; за 2020 рік 97 375,55 грн; за 2021 рік 36 000,00 грн (а.с. 16-18).

Позивач також зазначає, що на її утриманні перебуває непрацездатна бабуся інвалід по зору та хворий батько, який проживає разом з бабусею. На підтвердження вказаного долучено наступні письмові докази: членський квиток № 2371 ОСОБА_6 ; довідка № 023555, видана на ім`я ОСОБА_6 ; довідка № 6299 від 08.11.2021, видана на ім`я ОСОБА_7 ; копії платіжних доручень (а.с. 19-24).

Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач надіслав до суду відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Твердження позивача щодо проживання спільної дочки ОСОБА_3 з нею не відповідає дійсності, тому що дитина постійно проживає разом з відповідачем, а позивач по справі колишня дружина, проживає разом з іншим чоловіком ОСОБА_8 , має від нього двох дітей та повністю перебуває на його утриманні. Також відповідач вважає, що факт перебування її бабусі та її батька на її утриманні сумнівні, адже як вона сама зазначає у позові, вона отримує державну допомогу на дітей, іншого доходу не має, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дітьми, а також періодично отримує фінансову допомогу від батька дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідач зауважує, що за весь період, за який присуджено стягувати аліменти на його користь задля утримання їх спільної дочки, позивач не сплатила жодної копійки. Разом з цим, відповідач також заперечує щодо заявлених витрат на правничу допомогу, понесених позивачем при зверненні до суду, адже розрахунок, наданий представником позивача є необґрунтованим та не відповідає дійсності.

Щодо нормативного обґрунтування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України в рамках цивільної справи № 6-143цс13 від 05.02.2014.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилалась на те, що у неї змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки наразі у неї народились ще дві дитини, які перебувають на її утриманні. Разом з тим, зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього іншої дитини або дітей, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Такої думки дійшов і Верховний Суд у справі № 565/2071/19 від 16.09.2020.

Перебування на утриманні позивача трьох дітей, непрацездатних, хворих батька та бабусі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Навпаки, безпосередньо позивач ставить суд до відома, що вона перебуває у відпустці по догляду за дітьми, а тому не працює, а відтак і не має доходу, час від часу матеріальну допомогу їй надає батько її дітей.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Таким чином, законодавством передбачений механізм, що надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Щодо заявлених вимог про стягнення судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд вважає недоведеними належними, допустимими та достатніми доказами обґрунтування понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн, адже заявлені позиції переліку виконаних робіт не відповідають дійсності, зокрема, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що представник позивача в приміщенні Заводського районного суду м. Запоріжжя здійснював ознайомлення з матеріалами справи, здійснював підготовку заяви про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, приймав участь в судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у позовних вимогах, нею не спростовані доводи, викладені відповідачем у відзив на позовну заяву, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 191-192, 199, 200 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 22.06.2022.

Суддя О.С. Яцун