ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/102/22 Справа № 202/6174/20 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Швецова Надія Володимирівна, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на порушення її права на спадщину за законом, як спадкоємця першої черги після смерті матері ОСОБА_3 , на все рухоме і нерухоме майно, яке належало її матері на праві приватної власності, оскільки, після подачі заяви нотаріусу про вступ у спадщину за законом, їй стало відомо про залишення матір`ю заповіту на відповідачку, існування та наявність якого спадкодавець - заповідач ОСОБА_3 упродовж свого життя категорично заперечувала.

При цьому, зазначила, що спадкодавець ОСОБА_3 мала серйозні вади зору, які не давали змогу самостійно прочитати текст заповіту, що вплинуло на її волевиявлення, а приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. було проігноровано приписи ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України за №296/5 від 22 лютого 2012 року (в редакції чинній на момент посвідчення заповіту), зокрема, не відреаговано на візуально наявні вади зору заповідача, не забезпечено присутність щонайменш двох свідків та не прочитано текст заповіту вголос заповідачу.

Також вказувала, що за таких порушень ОСОБА_3 не мала змоги зрозуміти, що вона підписує та чи відповідає текст заповіту її дійсній волі, а тому цілком імовірно, що ОСОБА_3 мала намір скласти заповіт на свою доньку ОСОБА_1 , однак через те, що не змогла прочитати прізвище на кого дійсно заповідається майно, заповідала все на сусідку.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений на користь ОСОБА_2 , посвідчений 05 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1843, з підстав порушення порядку вчинення нотаріальних дій і як наслідок невідповідності заповіту волі заповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ГТУЮ у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Швецова Н.В., ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, про визнання заповіту недійсним.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_2 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 05 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1919, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до Заповіту від 05 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1843, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт складено об 11 годині 30 хвилин в приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Швецової Н.В. за адресою: АДРЕСА_2 . Заповіт прочитаний ОСОБА_3 особисто вголос та власноручно підписаний (том 2 а.с.23).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №228752769 від 20 жовтня 2020 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 20277815, вчинений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С., на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:1917, виданий 05 травня 2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35068152 від 05 травня 2017 року 15:29:08 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (том 2 а.с.35), копією свідоцтва про укладання шлюбу (том 2 а.с.36), копією довідки про укладання шлюбу ( том 2, а.с.37).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1097 ( том 2 а.с. 22).

15 травня 2020 року, після смерті ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Т.В. заведено спадкову справу №40/2020, номер у спадковому реєстрі №65829426.

Згідно копії спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись: донька померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У матеріалах спадкової справи також наявний заповіт від 05 грудня 2017 року, яким ОСОБА_3 заповідала усе належне їй майно ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округа Швецової Н. Г. від 22 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 17-64).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а відповідачем в силу принципу змагальності сторін спростовано обґрунтованість заявленого позову, тому дійшов висновку про відмову у його задоволенні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до визначення, яке міститься в ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами першою, другою ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою ст.1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилається на те, що заповіт від 05 грудня 2017 року було складено приватним нотаріусом з порушенням приписів ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема, не відреаговано на візуально наявні вади зору заповідача, не забезпечено присутність двох свідків при посвідченні заповіту та не прочитано текст заповіту вголос заповідачу, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 ЦК України (ч.3 ст.1247 ЦК України).

Відповідно до ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках (ст.1253 цього Кодексу).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої ст.1248 і ст.1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Таким чином, процесуальне значення участі свідків у посвідченні заповіту полягає в тому, що при них відбуваються дії щодо посвідчення заповіту; кожен з них має зачитати заповіт вголос та поставити на ньому свій підпис.

Пунктами 1.4-1.10 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено, що заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст ст.1241 ЦК України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст ст.1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто, таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право у силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

З наданої КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» ДМР» копії медичної (амбулаторної) картки (історії хвороби) ОСОБА_3 , судом першої інстанції встановлено, що відповідно до виписного епікризу ОСОБА_3 було поставлено діагноз термінальна глаукома, ускладнена катаракта правого ока, О/УЗАВ глаукома, артифакія лівого, оперована ЗАВ глаукома, артифакія, ВМД лівого ока, праве око зір - 0. При виписці зір не змінився.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду даного спору, ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року у справі було призначено судово-медичну експертизу.

Відповідно до Висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №39 від 12 березня 2021 року, експертна комісія прийшла до наступних висновків:

1. За останні роки життя ОСОБА_3 , 1936 р.н., а саме на час підписання заповіту (05.12.2017), мала тяжкі захворювання: хронічну ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II ступеню, 2 стадії, ризик 4, серцеву недостатність II А ступеню, III форму клінічну, термінальну глаукому, ускладнену катаракту правого ока, відкритокутню III ав глаукому, артифакію, вікову макулодистрофію лівого ока, гострота зору (була визначена під час стаціонарного лікування з 10.06.2016 по 19.06.2016) - на праве око 0 (нуль); ліве око 0,3 - 0,4 не корегує, що є вадою зору;

2. З встановленою патологією органів зору ОСОБА_3 05.12.2017 без сторонньої допомоги самостійно прочитати текст заповіту не могла. Із сторонньою допомогою (за допомогою окулярів, лінз, лупи) прочитати заповіт могла.

З показів свідків, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , допитаних під час судового розгляду у суді першої інстанції, було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 ходила як в окулярах, так і без окулярів та візуально не було видно, що вона має поганий зір та мала такі проблеми із зором, які не давали можливості їй читати, ставити підпис на документах.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності вад зору заповідача та того, що ОСОБА_3 не мала змоги розуміти, що саме вона підписує та чи відповідає текст заповіту її дійсній волі, позивачем не було надано ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості спадкодавцем самостійно підписати заповідальне розпорядження з зазначеними вище вадами зору.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми, визначені ст.1247 ЦК України, а саме: заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та підписано заповідачем, який прочитав текст заповіту уголос до його підписання, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, при цьому, державним нотаріусом також було роз`яснено заповідачу зміст ст.ст.1241, 1254, 1307 ЦК України та посвідчено особистий підпис на заповіті, тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова