Справа № 202/5999/20
Провадження № 2/202/103/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 лютого 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді - Бєсєди Г.В.

за участю секретаря - Голобородько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання кредитного договору в частині нарахування комісії недійсним та здійснення зарахування грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання кредитного договору в частині нарахування комісії недійсним та здійснення зарахування грошових коштів.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 13.12.2018 року між нею та акціонерним товариством «Альфа-банк» було укладено договір кредиту на суму 300 000 грн. строком на 48 місяців. Згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті включається комісія (плата за обслуговування). Нарахування комісії (плати за обслуговування) вона вважає незаконним та таким, що порушує її права як споживача. Просила суд визнати кредитного договору недійсним в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину та здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 501094793 від 13.12.2018 року в рахунок погашення суми тіла кредиту.

Представник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник акціонерного товариства «Альфа-банк» надав заяву про розгляд справи без його участі та надав письмові пояснення в яких зазначив, що сторони на власний розсуд визначили всі умови договору, виклавши їх в чіткій і зрозумілій формі, при цьому, саме позивач ініціював укладення такого договору. Підстави для визнання недійсним правочину відсутні, позивач був ознайомлений з умовами договору, не заперечував проти них, а доказів протилежного суду не надано. Заборгованості за кредитним договором № 501094793 від 13.12.2018 року відсутня. Фактично заборгованість за кредитним договором № 501094793 від 13.12.2018 року була погашена за рахунок перекредитування позичальника за рахунок коштів договором № 500831278 від 28.05.2020 року.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.12.2018 року між акціонерним товариством «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 501094793, відповідно до пункту 1.1. умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 300 000 грн. строком на 48 місяців.

Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який 13.12.2018 року підписано позивачем, при цьому вказано, що вона підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування, також позивачем підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно пункту 1 кредитного договору позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту 1, 25 % від суми кредиту.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення пунктів кредитного договору № 501094793 від 13.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором є нікчемними.

Вказані висновки загалом узгоджуються із висновками Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеними у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно розрахунку АТ «Альфа-банк» та виписки по картковому рахунку у період з 13.12.2018 року по 13.05.2020 року зарахував 65 750 грн., як плату ОСОБА_1 за обслуговування кредиту № 501094793 від 13.12.2018 року.

Суд дійшов до висновку, що таке зарахування сум коштів є невірним, а тому суму в розмірі 65 750 грн., сплачену за обслуговування кредиту № 501094793 від 13.12.2018 року, слід стягнути з акціонерного товариства «Альфа-банк» на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. не сплачений при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання кредитного договору в частині нарахування комісії недійсним та здійснення зарахування грошових коштів- задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-банк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 65 750 (шістдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) грн., що сплачені за обслуговування кредиту № 501094793 від 13.12.2018 року.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-банк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Г.В. Бєсєда