Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 712/7945/21

Провадження № 2/712/324/22

20 червня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О. П.

представника відповідача адвоката Міщенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , треті особи ПП «Транслогістик» та ПрАТ «УПСК» про стягнення суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи

20 липня 2021 року ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулася з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 21 972,68 грн.

Звертаючись з позовною заявою, позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» в обґрунтування своїх вимог вказував на те, що 28 травня 2019 року о 10 год. 10 хв., в м. Черкаси по вул. Надпільна, 388 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 , належного та під керуванням громадянина ОСОБА_1 , та автомобіля марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ПП «Транс-Логістик». Під час цієї пригоди було завдані механічні пошкодження автомобілю марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 . На момент спричинення даної матеріальної шкоди діяв договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року, укладений Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» щодо автомобіля марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику вищенаведеному транспортному засобу. Згідно з постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2019 року у справі № 712/7519/19, яка набрала законної сили, відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Страхувальник за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яку було розглянуто позивачем. На підставі Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 31 травня 2019 року; рахунку-фактури № ОК-00002219 від 5 червня 2019 року; страхового акту № ССКА-5761 від 27 червня 2019 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 27 червня 2019 року; акту виконаних робіт № ОК-000003252 від 18.08.2019 року; страхового акту № ССКА-5761/1 від 24 жовтня 2019 року; розрахунку суми страхового відшкодування 24 жовтня 2019 року позивач, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року виплатив страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 37 531 гривня 05 копійок та 7 500 гривень 92 копійки, а разом: 37 531 гривня 05 копійок + 7 500 гривень 92 копійки = 45 031 гривня 97 гривень.

Позивачем було отримано інформацію, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «УПСК» за полісом № АМ/8982321, який покрив суму збитків позивача в розмірі 23 059 гривень 29 копійок. Відповідно до вищевикладеного, сума збитку, непокрита страховим відшкодуванням складає: 45 031,97 грн 23 059,29 грн = 21 972,68 грн.

ПАТ «СК «Українська страхова група» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 , на користь позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», , 03038, м. Київ, вул. Федорова Івана 32, Літ. А, виплачене страхове відшкодування в розмірі 21 972 гривні 68 копійок та витрати сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

22 листопада 2021 року представником відповідача адвокатом Міщенко С. В. був поданий відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач вимог позовної заяви не визнає, у зв`язку з їх безпідставністю.

В обґрунтування зазначеної позиції, відповідач посилається на те, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/7519/19 суд лише встановив, що 28.05.2019 р. у діях ОСОБА_1 мали місце діяння, пов`язані з порушенням Правил дорожнього руху України, але не було встановлено механізм та обсяг механічних пошкоджень транспортних засобів,що були пошкоджені внаслідок ДТП, а також ступінь вини кожного з водіїв автомобілів, які зазнали зіткнення. Зважаючи на це вказана постанова суду, на переконання відповідача, не може бути належним доказом як на підтвердження розміру шкоди так і на підтвердження обсягу відповідальності водіїв-учасників ДТП зважаючи на те, що в даному випадку шкода була заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Таким чином, дана обставина відповідно до вимог 1188 ЦК України підлягає доказуванню.

Звертаючись з позовною заяву позивач, обґрунтовуючи підстави для стягнення з ОСОБА_1 виплаченого страхового відшкодування, як на підставу виникнення і виконання зобов`язань страховика перед страхувальником, посилається зокрема виключно на Договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року, укладеного з ПП «Транс Логістик».

Саме підставі вказаного Договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року позивач, як страховик, і мав виконувати зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля (настання страхового випадку здійснити), проте з наданих самим же позивачем до позову заяви ПП «Транс Логістик» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, страхового акту № ССКА-5761 від 27 червня 2019 року, розрахунку суми страхового відшкодування від 27 червня 2019 року, страхового акту № ССКА-5761/1 від 24 жовтня 2019 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 24 жовтня 2019 року та платіжних доручень №15987 від 27.08.2019 та №25863 від 25.10.2019 посилання на Договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року, як на підставу відповідних оглядів та страхових виплат відсутні, натомість є посилання на договір страхування №28-0401-00001/00222 від 05 липня 2018 року, про який позивач у позовній заяві, як на підставу виникнення і виконання зобов`язань не зазначає, про його укладення з ПП «Транс Логістик» щодо добровільного страхування автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 ніколи не вказував і до матеріалів позовної заяви не долучив і не заявив про наявність цього доказу та об`єктивні підстави неможливості його надання разом з позовною заявою.

При цьому доказів про здійснення зі сторони позивача на користь ПП «Транс Логістик» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року, у зв`язку з настанням страхового випадку, пов`язаного з пошкодженням автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , яке мало місце внаслідок ДТП за вказаних в позові обставин позивач до позову не надав, а отже вимоги про стягнення з ОСОБА_1 в порядку суброгації сплачених за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року коштів є безпідставними.

У свою чергу у зв`язку з тим, що позивач не вказує про наявність Договору страхування №28-0401-00001/00222 від 05 липня 2018 року, без укладеного Договору не є доказами та підставою для стягнення в порядку суброгації коштів з відповідача решта документів, а зокрема: Акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 31 травня 2019 року; рахунок-фактура № ОК-00002219 від 5 червня 2019 року; страховий акт № ССКА-5761 від 27 червня 2019 року; розрахунок суми страхового відшкодування від 27 червня 2019 року; акт виконаних робіт № ОК-000003252 від 18.08.2019 року; страховий акт № ССКА-5761/1 від 24 жовтня 2019 року; розрахунок суми страхового відшкодування 24 жовтня 2019 року, оскільки, як зазначалося вище, у даному випадку відносини страхування виникають лише на підставі Договору добровільного страхування.

Крім того надані позивачем Акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 31 травня 2019 року; рахунок-фактура № ОК-00002219 від 5 червня 2019 року; страховий акт № ССКА-5761 від 27 червня 2019 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 27 червня 2019 року; акту виконаних робіт № ОК-000003252 від 18.08.2019 року; страхового акту № ССКА-5761/1 від 24 жовтня 2019 року; розрахунку суми страхового відшкодування 24 жовтня 2019 року мають низку неточностей та суперечностей або взагалі не відповідають вимогам чинного законодавства для визнання їх належними і допустимими доказами.

Насамперед, як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, до Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 31 травня 2019 року позивач не додав фотографій пошкодженого транспортного засобу, а сам зазначений Акт огляду не посвідчений ні уповноважений представником ПП «Транслогістик», як власником ТЗ, ні ОСОБА_1 , як особою, що був учасником ДТП і до якого пред`явлено вимоги в порядку суброгації. При цьому перелік пошкоджених деталей згідно Акту огляду відрізняється від переліку пошкоджень ТЗ, який вказано в Заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 29.05.2019 р., який було подано ПП «Транслогістик», оскільки у вказаній Заяві зазначено про пошкодження п.бампера, л.фари, л.вітровика та підніжки а також зазначена сума збитку в розмірі 10 000 грн. Натомість в Акті огляду , який датований 31.05.2019 р. (через три доби після ДТП з участю автомобілів «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 та «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 ) вже чомусь зазначено і про пошкодження панелі, і про пошкодження переднього крила. При цьому позивачем висновку автотехнічної експертизи на підтвердження факту тих механічних пошкоджень автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 з його взаємодією внаслідок ДТП із автомобілем «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 до позовної заяви не надано і про необхідність її проведення (призначення) судом позивач не зазначає, а відповідач цього взаємозв`язку не визнає, адже не може легковий автомобіль внаслідок незначного контакту з вантажним автомобілем заподіти такі пошкодження про які стверджує позивач.

При цьому, не зважаючи на те, що механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) визначений у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 огляд автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , а тим паче з участю ОСОБА_1 позивачем чи власником цього автомобіля не проводилося взагалі, у зв`язку з чим всі вихідні дані про пошкодження цього автомобіля та про розмір збитків є такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

Крім того відповідач у відзиві на позов зазначає, що в рахунку-фактурі № ОК-00002219 від 5 червня 2019 року, яким зокрема керувався позивач при визначенні розміру заподіяної шкоди, взагалі зазначено підлягає до заміни: бампер, кришка бамперу, тримач, накладка, крило, обшивка колони злів, вітровідображувач, ремкомплект дзеркала, кожух, кришка дзеркала, з виконанням робіт: заміна бамперу, регулювання фар, заміна крила (переднього), заміна вітровідбивача, заміна вітровідбивача, заміна кронштейна дзеркала, фарбування вітровідбивача, заміна кришки дзеркала, м/д петлі дверей, діагностика дверних петель, а всього на суму 71184,67 грн. Проте рахунок-фактура не є належними доказами на підтвердження виконання зобов`язань за договором страхування (навіть за умови, якби такий договір і був укладений). Оскільки згідно з статтею 9 Закону України від 16.07.1999р. №N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання ; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Рахунок є документом, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, послуг робіт, їх кількість і пропоновану ціну, по якій вони можуть бути поставлені покупцеві у разі його згоди, формальні особливості товару (колір, вага і т. п.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Як правило рахунок є також документом, з посиланням на який покупець, що погоджується на запропоновані умови, виконує повну або часткову попередню оплату. Чинним законодавством в Україні не передбачено його використання як документу первинного бухгалтерського обліку. Виставлення рахунку само по собі означає лише пропозицію продати певні товари, а фактичне відвантаження має бути оформлене іншим документом: видатковою накладною, актом виконаних робіт тощо. Рахунок за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки не фіксує ніякої господарської операції, розпорядження ані дозволу на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер. Форма рахунку не належить до типових форм, що затверджується Держкомстатом, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено. Фактично рахунок є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцеві за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги, а сам факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом прийому-передачі виконаних робіт (послуг). Такої ж думки дотримується й Міністерство фінансів України у своїх листах від 27.11.2006 р. № 31-34000-20-23/25136 , від 09.07.2007 р. № 31-34000-20/23-4579/4800 та від 30.05.2011 р. № 31-08410-07-27/13794.

Таким чином доданий до позову рахунок-фактура № ОК-00002219 від 5 червня 2019 рокуне міг слугувати ні підставою для здійснення записів в бухгалтерському обліку про фактичний обсяг наданих послуг (робіт) та їх вартість, а ні продавцем, а ні покупцем, тим більше використовуватися в якості доказу розміру страхового відшкодування.

Окрім того будь-якого автотоварознавчого дослідження на предмет встановлення розміру збитків пошкодженням автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 позивач не проводив. У зв`язку з чим, як наслідок, - страховий акт № ССКА-5761 від 27 червня 2019 року на суму 37531,05 грн. та страховий акт № ССКА-5761/1 від 24 жовтня 2019 року на суму 7500,92 грн. також були складені безпідставно.

Безпідставно (з посиланням на вказані Страхові акти і неіснуючий Договір) було здійснено й виплати на користь ПП «Транс Логістик» згідно платіжних доручень № 15987 від 27.08.2019 та № 25863 від 25.10.2019, адже на день здійснення оплати доказів про виконання робіт з ремонту автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 та про їх вартість і в т.ч. про сплату ПДВ (а отже й про розмір страхового відшкодування) у позивача, як страховика, не було, як не було також затверджено й зазначені Страхові акти, хоча, як вбачається зі змісту самих Страхових актів, - для набрання ними чинності вони потребують такого затвердження начальником управління врегулювання збитків регіональної мережі ПАТ «СК «Українська страхова група» ОСОБА_2 . Тому ці виплати є безпідставними та жодним чином не пов`язані з указаним ДТП.

Хоча з Акту прийому-передачі виконаних робіт № ОК-000003252 від 18.08.2019 р. вбачається, що нібито було виконані роботи по заміні бамперу, регулюванню фар, заміні переднього крила, заміни вітровідбивача, фарбування вітровідбивача, м/д петлі дверей, діагностика дверних петель, ремонт бамперу з використанням запчастин: накладки, кришки бамперу лів., крила, обшивки кабіни, шайби під заклепки, гайки М6, болта М6Х20, герметику, обтікача кабіни, гайки, а всього на суму 45031,97 грн., проте з наданої позивачем у якості доказу на підтвердження виконання ремонтних робіт копії цього Акту прийому-передачі вбачається, що перелічені в ньому роботи не були прийняті ПП «Транс Логістик», оскільки підпис уповноваженої особи цього приватного підприємства у Акті виконаних робіт № ОК-000003252 відсутній. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, якою визначено перелік обов`язкових реквізитів акту-виконання робіт чи надання послуг повинно обов`язково супроводжуватися підписанням акта у двох екземплярах, по одному примірнику для кожної сторони. У випадку відмови від підписання і, відповідно, прийняття робіт необхідно вказати це в акті, вказавши причину відмови та засвідчивши пояснення підписом.

Окрім того, як вбачається з Акту прийому-передачі виконаних робіт № ОК-000003252 роботи виконувалися у середині серпня 2019 року , тобто зі спливом більш як 2-х місяців з моменту ДТП і по тому як автомобіль «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 здійснив пробіг 21 922 км., адже на станом на 31.05.2019 р. його пробіг становив 935177 км., а на момент складання Акту прийому-передачі виконаних робіт № ОК-000003252 - пробіг уже складав 957169 км. А отже з моменту ДТП, яка сталася 28.05.2019 р. і до моменту т.з. здійснення ремонтних робіт автомобіль активно експлуатувався, проїжджаючи щодня (без вихідних) по 289 км., тому ті пошкодження про усунення яких зазначено в даному Акті прийому-передачі виконаних робіт № ОК-000003252 він міг отримати за інших обставин, а відповідач ОСОБА_1 до цього не має жодного відношення. Доказів про протилежне позивачем надано не було, адже після вчинення ДТП з участю автомобілів «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 та «Renault» державний номерний знак НОМЕР_3 зокрема огляд автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 в присутності ОСОБА_1 , а тим паче його автотоварознавче обстеження та дослідження не проводилося.

В переліку доказів також відсутні дані про сплату ПП «Транс Логістик» за цим «Актом виконаних робіт № ОК-000003252» коштів в сумі 45031,97 грн., що є черговим підтвердженням відсутності в позивача підстав для виплати страхового відшкодування та стягнення вказаної у позові суми в порядку суброгації.

Крім того не є належним доказом на підтвердження визначення розміру страхового відшкодування та наявності підстав для стягнення такого відшкодування з ОСОБА_1 в порядку суброгації наданий Позивачем «Розрахунок суми страхового відшкодування» від 24 жовтня 2019 року, який: по-перше був складений postfactum уже після здійснення перерахування страховою компанією коштів на рахунок ПП «Транслогістик» (що свідчить про здійснення виплати без усяких на те підстав і без пов`язаності з подією вказаної ДТП); по-друге зі змісту цього розрахунку взагалі не вбачається, що його предметом була саме шкода заподіяна автомобілю «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , про що зокрема свідчить та обставина, що згідно цього «Розрахунку» вказано 0% зносу автомобіля, не зважаючи на те, що цей транспортний засіб є комерційним автомобілем і , як зазначалося вище, станом на 31.05.2019 за даними самого позивача мав пробіг не менше 935177 км.

Таким чином, відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що, враховуючи аналіз зазначених вище доказів в їх сукупності, якими позивач намагається довести, але не довів розмір заподіяної шкоди та сплату власнику автомобіля марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_4 гривня 97 копійок як страхове відшкодування за шкоду заподіяну внаслідок ДТП з участю автомобілів «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 та «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 , також зважаючи на недоведеність пов`язаності сплати цих коштів з договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року вимоги про стягнення з ОСОБА_1 указаної в позові суми в порядку суброгації є повністю безпідставними.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «УПСК» за полісом № АМ/8982321, копія якого була надана самим позивачем, з лімітом відповідальності за майнову шкоду у сумі 100 000,00 грн. то лише за умови доведення належними і допустимими доказами розміру заподіяної саме з вини ОСОБА_1 шкоди пошкодженням автомобілів «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 в сумі 45031,97 грн. позивач мав право отримати (стягнути) цей розмір збитку саме з ПрАТ «УПСК», у зв`язку з чим в даному випадку вимоги до ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки зазначений розмір збитків не перевищує ліміту відповідальності яка визначена за полісом № АМ/8982321.

Крім того суттєвою умовою, яка передбачає можливість стягнення в повному обсязі коштів за ремонт автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 (якщо такий був виконаний) є доведення розміру заподіяної шкоди, зокрема висновком автотоварознавчої експертизи (дослідження), про який згадувалося вище. Позивач не проводив і не надав суду та не вказував про необхідність її (його) призначення під час судового розгляду, хоча це, на думку відповідача, є єдиним доказом, яким можливо встановити розмір збитку, і саме на позивача покладено тягар доказування факту завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. До такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 3 грудня 2014 року №6-183цс14.

Другою умовою, на переконання відповідача, є передача стороні, з якої позивач вимагає відшкодування вартості ремонту та запасних частин, які були при цьому використані ( якщо такий ремонт вже відбувся і про це є належні і допустимі докази), тих запасних частин (агрегатів), які були пошкоджені і замість яких встановлені нові , про що зокрема зазначено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яким роз`яснено, що постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Проте про місцезнаходження агрегатів, які нібито були замінені на нові позивач не зазначає взагалі.

В сукупності та на фоні відсутності належного експертного автотоварознавчого дослідження, якому мало передувати обстеження автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 з участю ОСОБА_1 , але якого здійснено не було, вказані факти, на переконання відповідача, свідчать про безпідставність тверджень позивача щодо проведених ремонтних робіт і переліку та вартості використаних при цьому запчастин, а отже і про недоведеність як факту, так і розміру заподіяної шкоди ДТП. А тому, враховуючи вказані обставини та підстави у задоволенні позову ПАТ «СК «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 21 972,68грн. належить відмовити в повному обсязі по причині безпідставності цих позовних вимог.

23 листопада 2022 року представником позивача, ОСОБА_3 було надано відповідь на відзив, в якій вказує на те, що відповідно постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2019 року у справі № 712/7519/19 набрала законної сили і є доказом вини відповідача у заподіяній матеріальній шкоді. Суд не визначав розмір заподіяної шкоди, а встановив факт вини відповідача у скоєнні ДТП. Відповідач у судовому засіданні свою вину визнав. Щодо неналежності підстав для виплати страхового відшкодування. Договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року є по своєї суті генеральним договором. А конкретний перелік транспортних засобів, що передаються на страхування визначається переліком транспортних засобів та умовами їх страхування, якій був доданий до позовної заяви. Зобов`язання позивача щодо страхування автомобілю марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 ідентифікуються як договір № 28-0401-00001/00222 від 14.12. 2018 року на який позивач посилається в платіжних дорученнях. Щодо розрахунку збитків. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про страхування» позивачем були складені відповідні страхові акти. Фактичні витрати позивача складають 45 031 гривня 97 гривень, що підтверджено платіжними дорученнями № 15987 від 27.06.2019 року та № 25863 від 25.10.2019 року. У позивача не було зобов`язань проводити автотоварознавче дослідження на предмет встановлення розміру збитків пошкодженням автомобілю «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 . Страховик за полісом № АМ/8982321 (ПрАТ «УПСК») відповідає за шкоду завдану його страхувальником з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який повинен відшкодовувати відповідач.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Міщенко С.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі доводів викладених у відзиві на позовну заяву.

Треті особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Хід розгляду справи

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2022 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб ПП «Транс-Логістик» та ПрАТ «УПСК».

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2022 року заяву представника відповідача адвоката Міщенка С.В. про проведення засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом.

В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2018 року укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 між позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та Приватним підприємством «Транслогістик» (страхувальник), за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 .

28 травня 2019 року о 10 год. 10 хв., в м. Черкаси по вул. Надпільна, 388 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault» державний номерний знак НОМЕР_3 , належного під керуванням громадянина ОСОБА_1 та автомобіля марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ПП «Транс-Логістик». Під час цієї пригоди було завдані механічні пошкодження автомобілю марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 ., належного ПП «Транс-Логістик» під керуванням гр. ОСОБА_4

26 червня 2019 року постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/7519/19 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом з парковки, не впевнився у безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 ., належного ПП «Транс-Логістик» під керуванням гр. ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

29 травня 2019 року ПП «Транс-Логістик» звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку на підставі договору страхування №28-0401-00001/00222 від 05 липня 2018 року. У вказаній заяві зазначено про наступні пошкодження: п.бампера, л.фари, л.вітровика та підніжки, попередній розмір збитків 10 000 грн.,

Відповідно до Акту огляду від 31 травня 2019 року, складеного через три доби після ДТП, були зафіксовані наступні пошкодження: п. бампер (ЛФП, розрив), п. панель (ЛФП, деформація), л. переднє крило (ЛФП, розрив), л. передня фара (потертість).

Згідно з рахунком-фактурою № ОК-00002219 від 05 червня 2019 року зазначено, що підлягає до заміни: бампер, кришка бамперу, тримач, накладка, крило, обшивка колони злів, вітровідображувач, ремкомплект дзеркала, кожух, кришка дзеркала, з виконанням робіт: заміна бамперу, регулювання фар, заміна крила (переднього), заміна вітровідбивача, заміна вітровідбивача, заміна кронштейна дзеркала, фарбування вітровідбивача, заміна кришки дзеркала, м/д петлі дверей, діагностика дверних петель а всього на суму 71 184,67 грн.

Судом встановлено, що як вбачається з Акту прийому-передачі виконаних робіт № ОК-000003252 від 18.08.2019 р. були виконані роботи по заміні бамперу, регулюванню фар, заміні переднього крила, заміни вітровідбивача, фарбування вітровідбивача, м/д петлі дверей,діагностика дверних петель, ремонт бамперу з використанням запчастин: накладки, кришки бамперу лів., крила, обшивки кабіни , шайби під заклепки,, гайки М6, болта М6Х20, герметику, обтікача кабіни,гайки , а всього на суму 45031,97 грн..

Проте з наданої позивачем у якості доказу на підтвердження виконання ремонтних робіт копії цього Акту прийому-передачі вбачається, що перелічені в ньому роботи не були прийняті ПП «Транс Логістик», оскільки підпис уповновженої особи цього приватного підприємства у Акті виконаних робіт № ОК-000003252 відсутній.

У відповідності до страхового акту № ССКА-5761 від 27 червня 2019 року розмір страхового відшкодування визначений на суму 37 531,05 грн., а відповідно до страхового акту № ССКА-5761/1 від 24 жовтня 2019 року на суму 7 500,92 грн.

Згідно з платіжними дорученнями № 15987 від 27.08.2019 та № 25863 від 25.10.2019 позивачем перераховано ПП «Транс-Логістик» страхові відшкодування в розмірі відповідно 37 531,05 грн. та 7 500,92 грн. а разом 45 031,97 грн.

Цивільна-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК» відповідно до полісу АМ/8982321, строк дії з 03.02.2019 р. по 02.02.2020 р., страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн., розмір франшизи 0 грн.

Позивачу частково відшкодовано страхове відшкодування на суму 23 059,29 грн. з боку ПрАТ «УПСК», що підтверджено платіжним дорученням № 5717 від 22.07.2019 року.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Відповідно до норм статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі «ОСЦПВВНТЗ»), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі № 910/7449/17.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої (правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Відтак, у силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У даній справі позивач Страхова компанія «Українська страхова група» (Страховик) після сплати страхового відшкодування ПП «Транслогістик» за його пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль замінила ПП «Транслогістик» в якості кредитора відповідача ОСОБА_1 , чия відповідальність застрахована у ПрАТ «УПСК».

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення ДТП) (далі Закон).

Відповідно до статті 3 вказаного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

За положеннями частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною четвертої статті 8 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна у випадках її обов`язкового проведення, зазначених у статті 7 цього Закону, виконана суб`єктами, які не є суб`єктами оціночної діяльності, визнається недійсною.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як встановлено судом, розмір шкоди, яка була заподіяна власнику транспортного засобу «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 45 031,97 грн. не перевищував лімітів відповідальності страховика (ПрАТ «УПСК»).

У зв`язку з цим суд зазначає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 30 червня 2020 року у справі справа № 200/12295/17.

Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № № 755/7666/19 викладено правовий висновок про те, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, як зазначив Верховний Суд у вказаній постанові, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що згідно зі статтею 1194 ЦК України з особи, винної у ДТП підлягає стягненню різниця між сумою вартості ремонту пошкодженого автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу і сумою вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, в межах якої у страховика виник обов`язок виплати страхове відшкодування потерпілій особі.

За змістом постанови Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/7519/19 від 26.06.2019 року 28 травня 2019 року о 10 год. 10 хв., в м. Черкаси по вул. Надпільна, 388 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault» державний номерний знак НОМЕР_3 , належного під керуванням громадянина ОСОБА_1 та автомобіля Під час цієї пригоди було завдані механічні пошкодження автомобілю марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 ., належного ПП «Транс-Логістик» під керуванням гр. ОСОБА_4 .

У відповідності до ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.06.2019 р. відповідача визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок порушення ст. 124 КпАП України. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом з парковки, не впевнився у безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ПП «Транс-Логістик» під керуванням гр. ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Суд звертає увагу на те, що вказаною постановою було лише встановлено, що 28.05.2019 року у діях ОСОБА_1 мали місце діяння, пов`язані з порушенням ПДР України. Натомість, вказаним рішенням не встановлено механізм та обсяг механічних пошкоджень транспортних засобів, що були пошкоджені внаслідок ДТП, а також ступінь вини кожного з водіїв автомобілів, які зазнали зіткнення. Таким чином, вказане рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.06.2019 р. у справі № 712/7519/19 не може бути належним та допустимим доказом підтвердження розміру шкоди й на підтвердження обсягу цивільної відповідальності водіїв-учасників ДТП.

Цивільна-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як водія автомобіля марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК» відповідно до полісу АМ/8982321, строк дії з 03.02.2019 р. по 02.02.2020 р., страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн., розмір франшизи 0 грн.

Автомобіль марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 (власник - ПП «Транс-Логістик») був застрахований у позивача згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0401-00001/17 від 14.12.2018 року.

Платіжними дорученнями № 15987 від 27.08.2019 та № 25863 від 25.10.2019 підтверджується перерахування позивачем ПП «Транс-Логістик» страхові відшкодування в розмірі відповідно 37 531,05 грн. та 7 500,92 грн., а разом 45 031,97 грн.

Позивачу частково відшкодовано страхове відшкодування на суму 23 059,29 грн. з боку ПрАТ «УПСК», в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про відшкодування збитку в частині, не покритій вказаною страховою виплатою ПрАТ «УПСК» в сумі 21 972,68 грн. за рахунок відповідача ОСОБА_1 як особи, винної у завданні шкоди.

Судом встановлено, що розмір шкоди, яка була заподіяна позивачу згідно його позовних вимог 45 031,97 грн. не перевищував лімітів відповідальності страховика ПрАТ «УПСК» (100 000,00 грн.), тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні мала бути відшкодована страховиком ПрАТ «УПСК», а з відповідача як особи, винної у ДТП належала б до виплати різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і сумою вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, в межах якої у страховика ПрАТ «УПСК» виник обов`язок виплати страхове відшкодування потерпілій особі.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру, визначення розміру матеріального збитку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема звітом (актом) про оцінку майна.

В судовому засіданні позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами вартість відновлювального ремонту в зв`язку з пошкодженнями автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду, позивач на підтвердження розміру фактичних витрат на вказаний ремонт надав рахунок-фактуру від 5 червня 2019 року на суму 71 184,67 грн., однак доказів перерахування коштів на вказаний у зазначеному рахунку банківський рахунок суб`єкта господарювання позивачем не надано.

Вказаний рахунок-фактура від 5 червня 2019 року на суму 71 184,67 грн., на переконання суду, не є належними доказами на підтвердження виконання зобов`язань за договором страхування, оскільки не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України від 16.07.1999р. №N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Верховний Суд у в постанові від 29.04.2020 р. у справі № 915/641/19 сформулював правову позицію, відповідно до якої рахунок на оплату товару, за своєю правовою природою, не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Фактично рахунок є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцеві за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги, а сам факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом прийому-передачі виконаних робіт (послуг).

Зазначена позиція булла викладена Міністерством фінансів України у листах від 27.11.2006 р. № 31-34000-20-23/25136 , від 09.07.2007 р. № 31-34000-20/23-4579/4800 та від 30.05.2011 р. № 31-08410-07-27/13794.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наданий позивачем рахунок-фактура № ОК-00002219 від 5 червня 2019 року не є належним та допустимим доказом здійснення господарської операції між позивачем та ПП «Транслогістик», доказом фактичного обсягу наданих послуг (робіт) та їх вартість та не може використовуватися в якості доказу розміру страхового відшкодування.

Крім того, судом встановлено, що перелік пошкоджених деталей згідно Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 31 травня 2019 року відрізняється від переліку пошкоджень ТЗ, який вказано в Заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 29.05.2019 р., який було подано ПП «Транслогістик», оскільки у вказаній Заяві зазначено про пошкодження п. бампера, л. фари, л. вітровика та підніжки а також зазначена сума збитку в розмірі 10 000,00 грн. Натомість в Акті огляду, який датований 31.05.2019 р. (через три доби після ДТП з участю автомобілів «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 та «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 ) зазначено також про пошкодження панелі і переднього крила.

Суд виходить з того, що для вирішення питання розмежування вартості ремонтних робіт внаслідок ушкоджень, які виникли внаслідок ДТП з вини відповідача та вартості ремонтних робіт внаслідок ушкоджень, які виникли не внаслідок ДТП з вини відповідача потребуються спеціальні знання у галузі автотоварознавства, однак позивачем не надані висновки експертів з даного питання.

Також судом встановлено, що як вбачається з Акту прийому-передачі виконаних робіт № ОК-000003252 від 18.08.2019 р. були виконані роботи по заміні бамперу, регулюванню фар, заміні переднього крила, заміни вітровідбивача, фарбування вітровідбивача, м/д петлі дверей, діагностика дверних петель, ремонт бамперу з використанням запчастин: накладки, кришки бамперу лів., крила, обшивки кабіни, шайби під заклепки, гайки М6, болта М6Х20, герметику, обтікача кабіни,гайки, а всього на суму 45031,97 грн..

Проте з наданої позивачем у якості доказу на підтвердження виконання ремонтних робіт копії цього Акту прийому-передачі вбачається, що перелічені в ньому роботи не були прийняті ПП «Транс Логістик», оскільки підпис уповноваженої особи цього приватного підприємства у Акті виконаних робіт № ОК-000003252 відсутній.

Згідно ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України, зокрема, як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний Акту прийому-передачі виконаних робіт № ОК-000003252 від 18.08.2019 р. без зазначення підпису уповноваженої особи ПП «Транс-логістик», яке приймало вказані роботи, свідчить про те, що вказаний документ не має сили первинного бухгалтерського документа та не може свідчити прийняття вказаних робіт ПП «Транс-логістик». Вказаний документ може бути розцінено може як намір сторін, але не як доказ виконання робіт. Схожа за змістом правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 910/16774/18.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обсяг проведених ремонтних робіт та замінених деталей зазначених у Акту прийому-передачі виконаних робіт № ОК-000003252 від 18.08.2019 р. року повною мірою відповідає характеру та обсягу ушкоджень, отриманих автомобілем «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті ДТП з вини відповідача, а також заміна вказаних у Акті огляду пошкодженого транспортного засобу від 31 травня 2019 року ушкоджених вузлів і агрегатів була з технічної точки зору необхідною, а деформація не відновлювальною.

Розмір відновлювального ремонту з урахуванням зносу при настанні страхового випадку повинен бути підтверджений звітом (актом) про оцінку майна або експертним висновком, оскільки його визначення потребує спеціальних знань у галузі автотоварознавства, проте позивачем не було проведено оцінку ремонтних робіт автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 за участю відповідача та в ході розгляду справи клопотання про призначення відповідної судової експертизи позивачем не заявлялось.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в судовому засіданні не підтверджено належними і допустимими доказами суму вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, в межах якої у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування потерпілій особі та яка підлягає врахуванню при вирішенні спору.

Зокрема, не підтверджено, що виплачена ПрАТ «УПСК» сума страхового відшкодування 23059,29 грн. становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, в межах якої у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування потерпілій особі.

Отримання позивачем від страховика цивільно-правової відповідальності відповідача розміру страхового відшкодування без підтвердження у встановленому законом порядку вартості відновлювального ремонту автомобіля не покладає на особу, винну у ДТП, обов`язку з відшкодування шкоди в зв`язку з недостатнім обґрунтуванням виконання страховиком обов`язку з виплати відшкодування в обсязі, встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилався як на підставу позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову ПАТ «СК «Українська страхова група» понесені ним судові витрати не підлягають до відшкодування відповідачем.

Представник відповідача адвокат Міщенко С.В. заявив клопотання про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 12, 13, 81, 80, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 24 червня 2022 року.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (РНОКПП 30859524, м.Київ, вул. Федорова Івана, 32, літ.А, 03038)

Відповідач: ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 )

Третя особа: ПП «Транслогістик» (ЄДРПОУ 34307753, смт.Ювілейне, Дніпропетровської області, вул.Теплична,б.27С, 52005 )

Третя особа: ПрАТ «УПСК» (ЄДРПОУ 20602681,м. Київ, вул. Кирилівська, 40 )

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.