Справа № 462/2879/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Іванюк І.Д.

за участю секретаря с/з Тягло Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові в цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури та Головного управління поліції у Львівській області про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та уточненнями до нього /а.с. 36/, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 20 000 000 гривень моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури, їх посадовими особами і процесуальним прокурором у кримінальному провадженні № 0000082 від 20.10.2017 р. за п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2016 року ним подано до Львівської місцевої прокуратури № 2 заяву про групове вбивство його сина ОСОБА_2 за ознаками п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, однак слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) внесено відомості та розпочато кримінальне провадження № 0004073 від 12.11.2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2017 року його скаргу задоволено та зобов`язано посадових осіб Львівської місцевої прокуратури № 2 внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування. На виконання вказаної ухвали 20.11.2017 року в ЄРДР було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та розпочато кримінальне провадження № 0000082. В межах даного кримінального провадження ним неодноразово оскаржувались дії слідчих та прокурорів та ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Львова від 10.10.2018, 05.09.2019 та 10.15.2019 року такі дії були визнані незаконними, а ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2017, 07.05.2018, 09.08.2018, 26.11.2018, 27.12. 2018, 15.01.2019, 27.03.2019, 08.05.2019, 05.09.2019, 15.10.2019, 11.12.2019, 24.01.2020, 17.02.2020, 13.04.2020, 20.05.2020, 26.08.2020 їх було зобов`язано до вчинення дій. Передчасне закриття досудового розслідування та саботаж кримінального провадження № 0000082 є спланованою акцією слідчих та прокурорів, яка призвела до виникнення у нього чисельних хронічних захворювань, спричинило стійкий триваючий емоційний стрес, депресію, погіршило стан його здоров`я. надмірна тривалість кримінального провадження, тривала невизначеність спірних правовідносин, необхідність відвідування органів досудового розслідування та оскарження бездіяльності слідчих та процесуальних прокурорів посилили його моральні страждання. За триваюче понад 5 років моральне катування померла мати ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 , що також вплинуло на погіршення стану його здоров`я. Окрім того, за останні 5 років правоохоронці неодноразово вчиняли фізичні замахи на його життя та створювали провокативні ситуації, за наслідками яких мали намір притягнути його до адміністративної відповідальності. Вказане тривало протягом значного часу та триває досі і потребує для нього докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно нього. Розмір моральної шкоди він оцінює у 20 000 000 грн. та просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав, додатково повідомив, що кримінальне провадження № 0004073 від 12.11.2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України на даний час перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова, він визнаний у вказаному кримінальному провадженні потерпілим. Також подав відповідь на відзив представника відповідача Державної казначейської служби України /а.с. 91-92/, в якому вказав, що вважає даний відзив необґрунтованим, незаконним та таким, що суперечить дійсним обставинам справи оскільки поданий неналежним представником. Надалі у судове засідання на стадії судових дебатів повторно не з`явився, а тому суд відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України розглядає справу за його відсутності.

Представник відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області у судовому засіданні проти позову заперечив, подав на адресу суду відзив на позовну заяву /а.с. 57-60/, в якому зазначив, що вважає позов необґрунтованим покликаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому фізичних та моральних страждань. Скасування слідчим суддею постанов слідчого не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди, а є механізмом реалізації права позивача на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні, що відповідає позиції ВС, висловленій у постанові у справі № 638/12068/16-ц від 07.02.2019. Окрім того, ст. 1176 ЦК України визначено вичерпний перелік випадків, внаслідок яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою незалежно від вини вказаних посадових і службових осіб, а саме у випадку незаконного засудження особи, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У всіх інших випадках згідно із ч. 6 вказаної статті, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах і саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача та причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Оскільки наведеного позивачем не доведено, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Львівської обласної прокуратури у судовому засіданні проти позову заперечив, подав на адресу суду відзив на позовну заяву /а.с. 75-83/, у якому зазначив, що 11.11.2016 року близько 15.00 год. по АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без ознак насильницької смерті на доступних для огляду ділянках тіла. 12.11.2016 року за вказаним фактом СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 0004073 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть від 12.11.2016 року причиною смерті ОСОБА_2 є перелом кісток черепу з крововиливами під оболонку та у речовину головного мозку, у зв`язку із чим змінено кваліфікацію на ч.2 ст.121 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 11.11.2016 близько 01.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклого конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс удар кулаком лівої руки в лобно-тім`яну ділянку ОСОБА_2 , спричинивши травму у вигляді перелому кісток черепу з крововиливами під оболонку та у речовину головного мозку, яка відповідно до наказу МОЗ від 17.01.1995 року № 6 відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, що в подальшому стало причиною смерті потерпілого. 14.11.2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КПК України, та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 10.05.2017 процесуальним прокурором затверджено обвинувальний акт, який цього ж дня скеровано до Шевченківського районного суду м. Львова для розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.06.2017 року вказаний обвинувальний акт повернуто прокурору у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.07.2017 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2017 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 121 КК України прокурору прокуратури Львівської області залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області -без задоволення. Надалі, упродовж 2018-2021 років обвинувальний акт у вказаному провадженні скеровувався до суду для розгляду по суті, проте з різних причин повертався прокурору. Останній раз ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.02.2021 року даний обвинувальний акт повторно повернуто прокурору у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, однак ухвалою Львівського апеляційного суду від 19.04.2021 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23.02.2021 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. На даний час судовий розгляд вказаного кримінального провадження у суді 1 інстанції триває. Не відповідає обставинам справи і твердження позивача про саботаж у досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0000082 від 20.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України. Так, до Львівської місцевої прокуратури № 2 надійшла ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2017, якою зобов`язано посадових осіб Львівської місцевої прокуратури № 2 зобов`язано внести до ЄРДР відомості щодо вчинення на думку заявника умисного вбивства його сина ОСОБА_2 . На виконання вказаної ухвали 20.11.2017 року в ЄРДР було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та розпочато кримінальне провадження № 0000082. Однак у ході досудового розслідування було встановлено, що за даним фактом Залізничним ВП ГУ НП у Львівській області, а в подальшому СУ ГУ НП у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004073 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. З врахуванням наведеного, критеріїв розмежування складів таких злочинів, як умисне вбивство та умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, наведених у роз`ясненнях Верховного Суду України у постанові № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику розгляду кримінальних проваджень щодо злочинів проти життя та здоров`я особи», за відсутності доказів, які самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами вказували на те, що інші особи спільно із підозрюваним ОСОБА_4 чи окремо вчинили кримінальне правопорушення, передбачене п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, було прийняте рішення про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Однак ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова вказане процесуальне рішення було скасоване. У вказаному кримінальному провадженні неодноразово приймались рішення про закриття, однак вони скасовувались ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова. Також не виявляється можливим об`єднати вказані кримінальні провадження, оскільки кримінальне провадження № 0004073 перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова, справа № 466/3205/17. На даний час досудове розслідування кримінального провадження № 0000082 від 20.11.2017 триває. При поданні позову позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин вони йому заподіяні. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення до психолога, психіатра, медичних закладів із скаргами на розлад здоров`я з причин заподіяння моральної шкоди через події, які відбулись із ним під час досудового розслідування, як і докази погіршення стану його здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми та суттєве обмеження його прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних витрат.

Представник відповідача Державної казначейської служби України подав на адресу суду відзив /а.с. 49-51/, в якому заперечив щодо позову з наступних підстав. Зазначає, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення на його думку порушеного права через стягнення коштів з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, який не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Окрім того, вказує на те, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач не вказує якими саме протиправним діями/бездіяльністю Казначейства заподіяна моральна шкода. Вказані позивачем обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому посадовою особою Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області моральної шкоди у визначеному розмірі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статті 8, 55 Конституції України передбачають, що право на судовий захист належить до основних невідчужуваних прав і свобод людини.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Право та порядок відшкодування шкоди завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначені ст. 1176 ЦК України.

Так, згідно із ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Разом, з цим, суд дійшов переконання, що підстави для застосування даних положень відсутні, оскільки матеріали справи не містять належних доказів щодо наявності по відношенню до позивача обставин, про які йдеться у диспозиції ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а відтак, можливості отриманням ним шкоди у зв`язку з цим.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Так, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у випадку, передбаченому статтями 1173, 1174 ЦК України є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, які довести повинен позивач. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому, заподіяння такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою органу державної влади має довести позивач.

Наведене узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року, справа № 920/715/17 (провадження №12-199гс18), упунктах 5.6 і 5.7 постанови якої зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України) загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. При цьому надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із п. 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Зі змісту ч.1 ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 11.11.2016 року близько 15.00 год. по АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 12.11.2016 року за вказаним фактом СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 0004073 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. На даний час вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді у Шевченківському районному суді м. Львова (справа № 466/3205/17), що сторонами визнається.

Окрім того, на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2017 /АК.С. 7/, якою посадових осіб Львівської місцевої прокуратури № 2 зобов`язано внести до ЄРДР відомості щодо вчинення на думку заявника умисного вбивства його сина ОСОБА_2 , 20.11.2017 року до ЄРДР було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та розпочато кримінальне провадження № 0000082.

30.11.2017 року, 07.06.2018 року, 08.08.2018 року, 06.11.2018 року, 07.12.2018 року, постановами СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області вказане кримінальне провадження закривалось, однак постановами слідчих суддів від 07.05.2018 року, 18.07.2018 року, 27.12.2018 року /а.с. 8,9, 12-13/ вказані постанови скасовано.

Також, ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2018 року /а.с.10/ скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Федьковича Ю.В. розглянути у встановленому законом порядку клопотання ОСОБА_1 № 4 від 30.07.2017 року та за результатами розгляду клопотання прийняти вмотивоване рішення у кримінальному провадженні № 0000082 відповідно до вимог ст. 55 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.10.2018 року /а.с. 11/ скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Савчина В.І. розглянути у встановленому законом порядку клопотання ОСОБА_1 № 1 від 12.09.2018 року згідно вимог ст. 220 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27.03.2019 року /а.с.14/ скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Савчина В.І. та процесуального прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 Панасюк О.І. вирішити питання про об`єднання кримінальних проваджень №0004073 від 12 листопада 2016 року та №0000082 від 20 листопада 2017 року в одне провадження для продовження досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 05.09.2019 року /а.с.16/ скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області Пластунову Г. розглянути клопотання ОСОБА_1 №5 від 20.08.2019 р. згідно вимог ст.220 КПК України та виконати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 27.03.2019 р. щодо вирішення питання про об`єднання кримінальних проваджень №0004073 від 12.11.2016 р. та №0000082 від 20.11.2017 р.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 15.10.2019 року /а.с.17/ скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Пластунову Г.І. вручити потерпілому ОСОБА_1 пам`ятку про права та обов`язки потерпілого в кримінальному провадженні №0000082 та відповідно до вимог та порядку визначеному КПК України виконати ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 27.03.2019 року та 05.09.2019 року про об`єднання двох кримінальних проваджень №0004073 від 12.11.2016 року та №0000082 від 20.11.2017 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 року /а.с. 19/ скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Пластунову Г.І. у передбачені КПК України строки прийняти рішення щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 04.02.2020 р. щодо допиту судово-медичних експертів КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в межах кримінального провадження № 000082.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2020 року /а.с. 19 зворот/ скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Пластунову Г.І. у передбачені КПК України строки прийняти рішення щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 31.01.2020 р. відносно допиту ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 05.03.2020 року /а.с. 20/ зобов`язано слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Пластунову Г.І. у триденний строк з дня отримання копії ухвали розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 за №26 від 21.02.2020р. у кримінальному провадженні № 0000082 від 20.11.2017р. щодо звернення до слідчого судді з клопотання про застосування приводу до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 з метою їх допиту в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000082 від 20.11.2017р.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13.04.2020 року /а.с. 21/ зобов`язано старшу слідчу СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Пластунову Г.І. у встановленому ст.ст.159-167 КПК України порядку звернутися до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей, вилучених з квартири АДРЕСА_3 та одягу вбитого 11.11.2016р. ОСОБА_2 , якому той був одягнений в день убивства.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 20.05.2020 року /а.с. 23/ скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано старшу слідчу Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Пластунову Г.І. задовольнити клопотання ОСОБА_1 № 28 від 04 травня 2020 року щодо призначення трасологічної експертизи.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 26.08.2020 року /а.с. 25/ скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано уповноважених осіб Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.07.2020 про вчинення злочину, відповідно до вимог ст. 214 КПК України.

Таким чином, беззаперечним є те, що позивач ОСОБА_1 у межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000082 звертався, зокрема із скаргами про скасування постанови про закриття такого, а також із скаргами на дії органу досудового розслідування з метою контролю та отриманням інформації про хід розслідування такого кримінального провадження, яке його стосується.

Разом з цим, аналізуючи надані сторонами докази у своїй сукупності з обставинами справи, суд дійшов переконання, що доводи позивача зводяться виключно до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчими у кримінальному провадженні, відкритому за його заявою на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2017.

В свою чергу, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, які були у подальшому скасовані слідчими суддями, не свідчить про протиправність дій слідчого чи прокурора та завдання позивачу моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; факт задоволення ухвалою слідчого судді скарг ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не є доказом такої моральної шкоди, а лише механізмом реалізації права останнього на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні, що відповідає висновку, який міститься у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 638/12068/16-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також суд зазначає, що позивач не надав інших достатніх та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому діями органу досудового розслідування та прокуратури моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Із врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури та Головного управління поліції у Львівській області про відшкодування шкоди- відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення суду складено та підписано 24.06.2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Держава Україна через Державну казначейську службу України, , адреса: м.Київ, вул. Бастіонна, 6,

Головне управлінні Національної поліції Львівській області, , адреса: м. Львів, пл. Г. Григоренка, 3.

Львівська обласна прокуратура, адреса: м. Львів, проспект Шевченка, 17-19,

Суддя: