Справа № 296/9710/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача адвоката Войтенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями службової особи органу державної влади,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1 15000 грн. моральної шкоди та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що згідно постанови серії ЕАК №2150037 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за непред`явлення чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або відповідного договору. У зв`язку із незаконним притягнення до адміністративної відповідальності він звернувся до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року скасовано постанову серії ЕАК №2150037 від 24.02.2020 року та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Такими незаконними діями позивачу було завдано морального стресу, безпідставної втрати часу, що включає і звернення до суду з позовом про скасування постанови, а тому моральну шкоду оцінює у сумі 15000 грн.

Ухвалою від 21.12.2021 відкрито провадженя у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.03.2022.

31.03.2022 на підставі Розпорядження керівника апарату та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Адамовичу О.Й. для розгляду, у зв`язку з заявленим та задоволеним самовідводом судді Анциборенко Н.М. з підстав розгляду раніше справи про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою від 04.04.2022 дану справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 26.05.2022.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказав на незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на упереджене ставлення працівників поліції до позивача та на постійне провокування конфліктів.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Департаменту патрульної поліції Хрущ Т.І. просить проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача та відмовити повністю у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю такого. Зазначає, що у позовній заяві жодним чином не обгунтовано, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання позивачу будь-якої шкоди внаслідок винесення відносно нього скасованої постанови, як і не доведено протиправності та винності дій поліцейського, тим більше причинно-наслідкових зв`язків між ними. Наголошує, що поняття честі, гідності та ділової репутації є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Цивільні позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також заінтересовані особи, якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. А отже, не є предметом розгляду даної справи. Жодними фактичними даними позивач не підтверджує вказані аргументи. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, реалізація позивачем свого права на оскарження постанови не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, адже такі дії не супроводжуються порушенням життєвих зв`язків позивача (а.с.27-29).

Крім того, заяву представником відповідача Департаменту патрульної поліції Хрущ Т.І. подано клопотання про зменшення заявлених витрат на правничу допомогу. Вказує, що із наданого представником позивача акту приймання-передачі наданих послуг №01 від 19.05.2021 р. до Договору про надання правової допомоги від 04.11.2021 року, останнім надано дві послуги, котрі оцінює в 8000 грн. Вважає, що дані послуги є нескладними у виконанні та не потребують значних затрат часу (а.с.38-39).

Заслухавши представника позивача. дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАК №2150037 від 24.02.2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за непред`явлення чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або відповідного договору.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року скасовано постанову інспектора 4 роти батальйону №1 УПП в Львівській області серії ЕАК №2150037 від 24.02.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення (а.с.9-14).

Судом також встановлено, що провадження за адмінправопорушенням стосовно ОСОБА_1 було закрите.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивстановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВРу наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин першої, другої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, який на нього був накладений (Постанова КЦС Верховного Суду у справі № 640/16169/17 від 05 лютого 2020 року).

Суд відповідно до положень статті 82 ЦПК України враховує, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2020 року встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Також, відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

В постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), також зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками Об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто, розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

В даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито.

Позивач протягом певного періоду вживав передбачені законодавством заходи для відновлення своїх прав. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений був звертатись за допомогою до фахівців у галузі права

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що накладення адмінстягнення будь-яких істотних наслідків для позивача не потягнуло, штраф ним не був сплачений, існування виконавчого провадження стосовно примусового виконання адміністративного покарання у виді штрафу не доведено.

Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу у розмірі 2000,00 гривень буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси сторони позивача представляв адвокат Войтенко Сергій Вікторович, повноваження якого підтверджуються ордером від 28.09.2021р.

Так, на підтвердження факту надання і отримання професійної правничої допомоги подано акт приймання-передачі наданих послуг №01 від 19.05.2021 р. до Договору про надання правової допомоги від 04.11.2020 року, відповідно до якого загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 8000 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 р. у справі № 910/906/18.

В своєму письмовому клопотанні про зменшення розміру заявлених витрат на правничу допомогу представник відповідача Департаменту патрульної поліції Хрущ Т.І., як на підставу для зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, посилалася на неспівмірність цих судових витрат, які заявлені до стягнення.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 р.) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Надаючи оцінку наведеному в акті приймання-передачі наданих послуг №01 від 19.05.2021 р. до Договору про надання правової допомоги від 04.11.2020 року, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, суд зазначає, що витрачання, серед іншого 8 год. на складання фактично наявних у матеріалах справи процесуальних документів, які входять до визначеного переліку (п.1 акту), є надмірним для такого фахівця в галузі права, а розумний і реальний час, який був би витрачений на підготовку таких документів з врахуванням складності справи, не повинен перевищувати загалом 2 год., що складає 1500,00 грн.

Також, приймаючи до уваги загальну тривалість призначених у справі судових засідань, кількість відвідувань (одне), інший обсяг роботи, яку мав здійснити адвокат згідно п. 2 акту, та яку оцінено в 3000 грн., суд приходить до висновку, що понесені витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 500,00 грн.

Отже, оцінюючи доводи представника відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу, з реальним обсягом такої допомоги в суді, витраченим часом на надання таких послуг, та з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що заявлена представником позивача ОСОБА_2 сума є надмірною та підлягає зменшенню та відшкодуванню в загальній сумі 2000 грн.

Суд не бере до уваги посиалння відповідача на постанову Верховного Суду у справі №312/262/18 від 21.10.2020, оскільки вказана справа стосується складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності та не встановлено протиправності дій поліцейського. Тобто обставини є відмінними від справи, що розглядається.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України інші судові витрати по справі суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн. компенсації моральної шкоди та судові витрати в розмірі 2000 грн.

Інші судові витрати віднести за рахунок держави.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, код за .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3, код за .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту: 01.06.2022.