ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 623/3418/20

провадження №22-ц/818/1439/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Громадська організація "Грінда Інтернешнл"

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Громадської організації "Грінда Інтернешнл" на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 6 серпня 2021 року у складі судді Одарюка М.П.

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року Громадська організація "Грінда Інтернешнл"( ГО "Грінда Інтернешнл") звернувся до суду з позовом про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з відповідача ОСОБА_1 в розмірі 51000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.11.2019 лісовою відеокамерою, яка встановлена на території Яремівського природного резервату, було зафіксовано людину, упізнану як ОСОБА_2 , який на дерев`яному човні, діючи умисно, цілеспрямовано руйнує боброву загату у верхів`ях озера Глибоке. В результаті його дій загата була частково зруйнована. На фото з додатку № 2 видно, що ОСОБА_2 неодноразово ходив через греблю, перевіряючи та маскуючи встановлений капкан, а також витягував з капкану добуту качку. Зазначає, що камерою зафіксоване перебування ОСОБА_2 на греблі 12.01.2020 близько 15: 42, де він здійснив маскування капкану в утворену вимоїну з метою полювання, знаючи спосіб життя бобрів та ймовірну поведінку, усвідомлюючи, що бобри будуть відновлювати місце зруйнування.13.01.2020 ОСОБА_2 повернувся, щоб перевірити результати встановлення капкану, однак в капкан потрапила і загинула качка ( кряква самка). Таким чином, в результаті умисних та цілеспрямованих дій відповідача було вбито качку та пошкодженого боброву загату. Вказує на те, що Яремівський природний резерват є територією, що входить до Придонецького природного коридору загальнодержавного значення та водно-болотних угідь. У верхів`ях озера ОСОБА_3 розташована боброва загата, яка піднімає воду і формує водно-болотний комплекс в кварталах вільхи чорної. Цей водно-болотний комплекс охороняє Синичинський заказник. По вищезазначений факт ГО "Грінда Інтернешнл" стало відомо завдяки лісовій відеокамері , яка була ними встановлена і довгий час використовувалась. Після виявлення факту порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища ГО "Грінда Інтернешнл" було повідомлено Державну екологічну інспекцію в Харківській області листом про стягнення збитків. Разом с тим, Державна екологічна інспекція в Харківській області, в порушення вимог чинного законодавства не пред`явила претензію до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, однак повідомила, що відповідний лист щодо встановлення обставин по факту причетності ОСОБА_2 направлений до територіального органу національної поліції. 01.06.2020 позивачем направлено лист до Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, в якому описані дії ОСОБА_2 , в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 248, 249 КК України. 06.07.2020 останнім повідомлено про неможливість встановлення факту незаконного полювання ОСОБА_2 , в зв`язку з відсутністю достатніх доказів та свідчень свідків. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду харківської області від 13.07.2020 скаргу задоволено, взнано незаконною бездіяльність Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, та зобов`язано внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування. Так, листом від № 37-724-20 від 04.08.2020 Ізюмська місцева прокуратура повідомила, що досудове провадження за фактом руйнування бобрової загати, встановлення капкану та знищення однієї качки триває, отже вирішення питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави можливе після встановлення достатніх доказів для прийняття остаточного рішення у ньому. Посилаючись на правову позицію ВСУ від 06.07.2018 у справі № 922/2513/17, зазначає, що позивач має право діяти від в інтересах держави для забезпечення суспільного інтересу з усунення порушень природоохоронного законодавства.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду м.Харкова від 06 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

.

Рішення суду мотивовано тим що позивачем не доведено, що саме дії ОСОБА_2 призвели до нанесення збитків навколишньому природньому середовищу шляхом руйнування загати бобрів, встановлення капкану на бобрів чи інший тваринний світ, та умисне вбивство качки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГО "Грінда Інтернешнл", подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись, на невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим що, суду надані позивачем належні та допустимі докази, а саме проект створення Ландшафтного заказника місцевого значення «Синичинський», який затверджений рішенням Харківської обласної ради від 07.12.2017 року № 606-VII «Про створення ландшафтного заказника місцевого значення «Синичинський». ЛЗ «Синичинський» площею 285,6 га розташований в Ізюмському районі на території Студенокської сільради, ДП «Ізюмський лісове господарство», Студенецьке лісництво: квартал 130 (виділ 22, 25, 26, 27, ЗО); кв. 131 (вид. 24, 25, 27, 28, 29); кв. 132 (вид. 21, 22); кв. 135; кв. 136; кв. 137 (вид. 4, 7, 8); кв. 142; кв. 143; кв. 144; кв. 185. ЛЗ «Синичинський» входить до складу природно-заповідного фонду України. Місце, де було завдано збитків, знаходиться за координатами N 49°0614.6, Е 37°2639.4, що знаходиться нижче кварталу 136. Відповідно до Проекту створення ЛЗ «Синичинський», який затверджений рішенням Харківської обласної ради від 07.12.2017 року № 606-VII «Про створення ландшафтного заказника місцевого значення «Синичинський»», а саме п. п. 1.1.1 на території знаходяться чисельні поселення бобра річкового. Також там наведено зображення хатки бобрів, слідів бобрів та бобра річкового, що доводить наявність на цій території поселення бобрів. Зауважує, що спору про те, де саме знаходиться місце завдання шкоди, тобто на території ЛЗ «Синичинський» не було. Також відповідно до відеозапису, наданого позивачем ідентифікується особа ОСОБА_2 , який неодноразово ходив через греблю, перевіряючи та маскуючи встановлений капкан, а також витягував з капкану добуту качку. Уважає, що його поведінка, яка зображена на стоп-кадрах та відеозаписах, йде всупереч тим показам, які він давав під час судових засідань у справі, а також тим поясненням, які він дав в Ізюмському відділі поліції ГУНП в Харківській області. Зазначає, що представником позивача в судовому засіданні було подано клопотання про витребування доказів, а саме матеріалів кримінального провадження № 0000024 за ч. 1 ст. 248 КК України, однак в задоволенні клопотання було відмовлено з огляду на те, що воно не має значення для справи, яка розглядається. Разом с тим, суд посилається на відсутність доведення наявності в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, а також на тому, що відеозапис не містить прямих доказів підтвердження факту полювання. До того ж суд самостійно зазначає, що нормами законодавства (ч. 1,2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1190 ЦК України) встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, обов`язок по спростуванню якої покладається на відповідача. Однак жодних доказів, які б спростовували вину ОСОБА_2 у завданні шкоди, матеріали справи не містять. Суд помилково переклав обов`язок такого доказування на позивача. Доказами пошкодження відповідачем бобрової загати є відеозаписи, на яких зафіксовано, як ОСОБА_2 , рухаючись на човні, застосовує фізичну силу для переміщення човна через боброву загату, після спостерігається часткове відновлення течії в місці пошкодження. Відеозаписи були досліджені в судовому засіданні, особливу увагу було наголошено саме на цьому моменті. Крім того на відеозаписах чітко видно, що качка, яку тримає ОСОБА_2 у руках, має пошкодження, які за характером нанесення можуть бути отримані лише внаслідок потрапляння в капкан. Суд не обґрунтовано не взяв до уваги дані листа Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 14.07.2021 року за вих. № 87/1601, оскільки він складений особою, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для консультацій по питанням розглянутим в судовому засіданні та зазначеним в вищевказаному листі. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розміру 8000 грн., зазначає неспівмірність стягнення такого розміру витрат, у зв`язку з не відповідністю цього розміру складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг відповідачу, часом витраченим адвокатом на виконання робіт. Крім того, разом з позовною заявою позивач повинен був надати суду попередній розрахунок суми витрат на правничу допомогу, однак розрахунок відсутній, вимога про понесені витрати проголошена під час судових дебатів.

21.12.2021 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без розгляду, вирішити питання щодо стяґнення додаткових витрат на правову допомогу з позивача, про обсяг яких буде повідомлено суд в передбачені чинним законодавством строки. Посилається на те, що позивачем не наведено жодного ґрунтовного аргументу на підтримку своєї позиції, отже суд, повністю та об`єктивно дослідивши надані сторонами докази, навів свою аргументацію під час постановлення рішення у справі, яка повністю відповідає вимогам законодавства. Так, з урахуванням позицій сторін, суд справедливо зазначив, що чинним законодавством не визначено поняття бобрової загати. Аналогічну позицію було озвучено позивачем у судовому засіданні. Натомість в своїй скарзі позивач намагається висловити думку про аналогію права посилаючись при цьому на зміст тлумачних словників, які не мають жодного відношення до предмету позову. Крім того, зазначає, що позивач посилається на лист Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 14.07.2021 року, як на джерело права, хоча його підписант не є спеціалістом або експертом в галузі права. Також неодноразово зазначається стороною позивача, винуватість відповідача в скоєнні правопорушення, пов`язаного з руйнуванням «бобрової загати» або «вбивством качки», не доведена жодним чином ні екологічною інспекцією, ні правоохоронними органам. Так, вказує, що апелянт посилається на кримінальне провадження, як доказ по справі, однак в своєму відзиві на позов наводить твердження, що кримінальне провадження та дана цивільна справа є різними процесами, які не пов`язані між собою , отже не є зрозумілими позиція позивача в даному випадку. Також не зрозуміло визначення місця події. Так, в своїй скарзі позивач наводить координати розташування місця завдання збитків, зазначаючи, що місцевість з такими координатами знаходиться «нижче кварталу 136». Однак позивач не наводить відомостей, що означає словосполучення «нижче кварталу 136». Поряд з цим вищезазначені координати не узгоджується з місцем, зафіксованим позивачем на стоп-кадрах та долученому в ході судового розгляду відеофайлу з зображенням особи. Так само й електронні файли не містять відомостей про місце їхнього створення, а тим більше не містять даних про зазначені в скарзі географічні координати, на які посилається позивач. Разом із тим позивач в своїй скарзі зауважує, що відповідач не заперечує, щодо знаходження його за місцем завдання шкоди, однак відповідачем зазначалося, що зафіксована на відео місцевість жодним чином не ідентифікується озером ОСОБА_3 й відсутні будь-які ознаки того, що зафіксовані на відео та стоп-кадрах події відбуваються саме на згадуваних позивачем територіях, що і зазначено в його відзиві на позов. Щодо відеозаписів, то на них відповідач не здійснює вбивство качки та не руйнує бобрової загати. Разом с тим, зауважує, що даний відеоряд та стоп-кадр формувалися невстановленою особою, свідок ОСОБА_4 пояснив, що пристрій, яки проводилася фіксація має доступ необмеженої кількості осіб й технічні властивості носія інформаці на який проводилася фіксація дозволяють робити редагування змісту носія. Позивачем не надано жодних висновків щодо автентичності розміщеної на носієві інформації, а також жодних відомостей про відсутність редагувань змісту такого носія.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині першій статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 Цивільного процесуальногокодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2020 року до суду надійшла позовна заява Громадської організації "Грінда Інтернешнл" до ОСОБА_2 про про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища (а.с.1-8).

Згідно з копією відповіді Державної екологічної інспекції у Харківській області від 13.04.2020, вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено, що у Державної екологічної інспекції у Харківській області відсутні повноваження щодо здійснення оперативно розшукових та слідчих заходів щодо встановлення всіх обставин по фактупричетності гр. ОСОБА_2 до порушень природного законодавства, отже відповідний лист направлений до територіального органу Національної поліції. ( а.с.15).

Відповідно до копії листа Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області від 14.06.2020 року голові ГО « Грінда Інтернешнл» Ловчиновської А.В. вбачається, що в ході проведеної попередньої перевірки у своєму поясненні громадянин ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, шо приблизно з листопада 2019 року він ходить до лісу поблизу с. Студенок, їзюмського району, де біля озер знаходить повалені дерева, які вже лежать на протязі довгого часу, з яких здирає кору для мульчирования (декору) свого подвір`я. Також гр. ОСОБА_2 пояснив, що приблизно в січні 2020 року збиравши кору з дерев на озері він знайшов, мертву дику качку яка знаходилась у воді, яку витягнув на берег та прикопав у землі, а. також коли він збирає кору з повалених дерев боброві загати він не руйнує будь яких капканів для добування: диких тварин не встановлює. Згідно Даних ШНП України громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як власник травматичної, вогнепальної мисливської, газової, нагородної та холодної зброї не значиться. В результаті перевірки спростувати чи встановити факти незаконного полювання громадянином ОСОБА_2 не надалося можливим, в зв`язку з відсутністю достатніх доказів та свідчень свідків ( а.с.17-18).

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 липня 2020 року визнано незаконною бездіяльність Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області по невнесенню відомостей до ЄРДР та зобов`язаного останніх внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування за повідомленням ГО «Грінда Інтернешнл» ( а.с.20-22).

Згідно копії листа Ізюмської місцевої прокуратури від 04.08.2020за вих. № 37-724-20 зазначено, що досудове розслідування кримінального провадження № 0000024 від 15.07.2020 року за ч.1 ст. 248 КК України, за фактом руйнування бобрової загати, встановлення капкану, знищення однієї качки триває, проводяться слідчі дії спрямовані на встановлення достатніх доказів для прийняття остаточного рішення. На даному етапі досудового розслідування жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено ( а.с.23).

Позивачем надано також стоп -кадри з відеозапису від 07.11.2019, 12.01.2020,13.01.2020, 15.01.2020, з яких судом не вбачається, місце, час, де саме зафіксовано події. ( а.с. 11-14).

Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

За статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. З Закону України «Про тваринний світ» передбачає, що об`єкти тваринного світу є також нори, хатки, лігва, мурашники, боброві загати та інше житло і споруди тварин, місця токування, линяння, гніздових колоній птахів, постійних чи тимчасових скупчень тварин, нерестовищ, інші території, що є середовищем їх існування та шляхами міграції, підлягають охороні.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що об`єкти тваринного світу в Україні знаходяться під охороною держави незалежно від права власності на них.

Стаття 9 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що під час проведення заходів щодо охорони, раціонального використання і

відтворення тваринного світу, а також під час здійснення будь-якої діяльності, яка може вплинути на середовище існування диких тварин та стан тваринного світу, повинно забезпечуватися додержання таких основних вимог і принципів, зокрема, недопустимості погіршення середовища існування, шляхів міграції та умов розмноження диких тварин.

Частина 1 ст. 39 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни при здійсненні будь-якої діяльності, що впливає або може вплинути на стан тваринного світу, зобов`язані забезпечувати охорону середовища існування, умов розмноження і шляхів міграції тварин.

Стаття 10 Закону України «Про тваринний світ» передбачає, що громадяни відповідно до закону зобов`язані охороняти тваринний світ і середовище перебування диких тварин, використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону.

Частина 1 ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачає, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Частиною 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 301/222 від 19.06.2017, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 842/30710 затверджені Такси для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України) (далі-Наказ).

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи, винні у порушенні правил полювання та здійснення інших видів використання мисливських тварин, правил регулювання їх чисельності.

Частиною 4 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» забороняється полювання із застосуванням або використанням заборонених знарядь та забороненими способами, а саме: клеїв, петель, капканів, підрізів, закотів, гачків, самострілів, ловчих ям; отруйних та анестезуючих принад; живих сліпих чи знівечених тварин як принади; звуковідтворювальних приладів та пристроїв; електричного обладнання для добування тварин; штучних світлових джерел, приладів та пристроїв для підсвічування мішеней, у тому числі приладів нічного бачення; дзеркал та інших пристроїв, що осліплюють тварин; вибухових речовин; з під`їзду на автомототранспорті, а також на плавучих засобах з працюючим двигуном; літаків та вертольотів; немисливської (у тому числі військової) вогнепальної, пневматичної та іншої стрілецької зброї, а також нарізних вкладок, напівавтоматичної або автоматичної зброї з магазинами більш як на два патрони; руйнування жител тварин, бобрових загат, гнізд птахів; газу та диму; заливання нір звірів; а також: на тварин, які зазнають лиха (переправляються водою або по льоду, рятуються від пожежі, повені тощо); на пернату дичину з нарізною вогнепальною зброєю або з використанням набоїв, споряджених кулями і шротом діаметром більше 5 мм (N 0000); на хутрових звірів (крім вовка, єнотовидного собаки, лисиці та шакала) з нарізною вогнепальною зброєю калібром більш як 5,6 міліметра; на копитних тварин з використанням малокаліберної гвинтівки під патрон кільцевого запалювання або набоїв, споряджених картеччю чи шротом; полювання з мисливськими собаками, ловчими звірами і птахами без наявності на них паспорта; полювання з дерев та мисливських вишок без дозволу користувача угідь.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності - за розрахунками користувачів мисливських угідь.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином підставою деліктної протиправної відповідальності є шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Так, позивач зазначає, що підставою для стягнення з відповідача збитків є порушення останнім законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме відповідачем умисно вбито качку та пошкоджено боброву загату.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, позивачем надано відеозапис, з якого не вбачається, місце та час події, також з відеозапису не можна встановити, що відповідач руйнує або пошкоджує боброву загату, як і взагалі встановити, що в на відеозаписі є боброва загата.

Крім того, з відеозапису не вбачається, що відповідач вбив качку або встановлював капкан. Разом с тим, суду не надано оригіналу відеозапису.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, щодо допустимості та належності доказів, а саме фотографій ( стоп-кадрів відеозапису) та відеозапису, оскільки з наданих доказів, не вбачається місце та час подій, які відбуваються на зображеннях та відеозаписі. Ці докази не підтверджують обставин на які посилається позивач, а саме пошкодження бобрової загати та вбивство качки.

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що з наданих позивачем фотознімків та відеозйомки не вбачається бобрової загати, оскільки офіційних позначень цього місця не має, отже і обізнаність ОСОБА_2 , щодо наявності в цьому місці бобрової загати будь - якими належними доказами не підтверджується.

Доводи апелянта про надання суду у якості доказів проекту створення Ланшафтного заказника місцевого значення « Синичинський», є хибними, оскільки, в матеріалах справи в явності лише титульний лист проекту ( а.с.220).

Судова колегія уважає необґрунтованими доводи апелянта, щодо допустимості наданого в якості письмового доказу листа з Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 14.07.2021 року за вих. № 87/1601, з посиланням на те, що його підписант ОСОБА_6 є доктором біологічних наук, професором кафедри зоології та екології тварин, та володіє спеціальними знаннями та навичками, оскільки апелянтом не надано документів підтверджуючись кваліфікацію вищезазначеного підписанта.

Посилання апелянта на проведення у відношенні відповідача досудового розслідування в кримінальному провадженні № 000024 від 15.07.2020 за фактом руйнування бобрової загати, встановлення капкану, знищення однієї качки, та не врахування судом першої інстанції вищезазначеного кримінального провадження, як доказу по справі, судова колегія не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в кримінальному провадженні № 000024 від 15.07.2020 не повідомлено.

Отже, відповідач по факту руйнування бобрової загати, встановлення капкану, знищення однієї качки жодній, до адміністративної або кримінальної цивільно-правової відповідальності не притягувався, вина ОСОБА_2 на теперішній час не встановлена. Доказів зворотного суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З врахуванням вищенаведеного, судова колегія уважає, що обставини, на які посилається позивач в своїх вимогах, ґрунтуються на припущеннях, отже позивачем не надано належних та достовірних доказів про неправомірність поведінки ОСОБА_2 , його вини як завдавача шкоди навколишньому природному середовищу.

Отже, з огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки відсутні належні та допустимі докази, що дії ОСОБА_2 призвели до нанесення збитків навколишньому природньому середовищу шляхом руйнування загати бобрів, встановлення капкану на бобрів чи інший тваринний світ, та умисне вбивство качки.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 133.ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 26.12.2019 ( далі-Договір) Адвокат Заіка А.М. та Реус В.М., уклали договір про приєднання до договору про надання правничої допомоги № 01-2/173/КАУ від 26.12.2020 про надання правової допомоги , який укладений ОСОБА_2 з Адвокатським об» єднанням « Колегія адвокатів України», Реус В.М. доручає, а адвокат зобов`язується в занні строки та в порядку надавати ОСОБА_2 правову допомогу щодо захисту його інтересів, представництва його інтересів в правоохоронних та судових органах, інших установах, надання інших видів правової допомоги. ( а.с. 240).

До Договору додається звіт наданих послуг до завдання № 1 від 31.12.2020, за яким зазначається розмір вартості наданої адвокатом правової допомоги 8000 грн. Разом с тим, зазначено найменування дій , кількість витраченого часу, загальна вартість зазначених послуг в гривнях на суму 4 000 грн. ( а.с. 241). До звіту додану копію квитанції про сплату вищезазначених послуг ( а.с. 242).

Також надано звіт наданих послуг до завдання № 2 від 23.03.2021, за яким зазначається розмір вартості наданої адвокатом правової допомоги 8000 грн., встановлено тарифний план, зазначено найменування дій, кількість витраченого часу, загальна вартість послуг в гривнях складає 4 000 грн. ( а.с. 243). До звіту додану копію квитанції про сплату вищезазначених послуг ( а.с. 244).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції позивачем не надано заперечень щодо не співмірності витрат на правову допомогу відповідача, разом с тим в апеляційній скарзі, також не наведено обґрунтування співмірності витрат, апелянт обмежився лише вказівкою на не співмірність, у зв`язку зі складністю справи, не надавши обґрунтування своїм доводам.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням складності справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та уважає, що достатнім та справедливим визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що стягненню з позивача на користь позивача в розмірі 8 000 грн.

Посилання апелянта на ч. 1 ст. 134 ЦПК України, судова колегія відхиляє, оскільки у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічний висновок Верховний суд виклав в постанові від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

З урахуванням вищенаведеного, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія уважає, що доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації "Грінда Інтернешнл" залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 6 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук