Справа №721/432/22
2/721/128/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року суддя Путильського районного суду Чернівецької області Проценко Л.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до директора ДП «Путильське лісове господарство» Слижука Василя Васильовича про відшкодування витрат та про притягнення до кримінальної відповідальності через порушення директором ДП «Путильське лісове господарство» ОСОБА_2 трудового законодавства, -

встановив :

ОСОБА_1 подав до суду дану позовну заяву, в якій зазначив, що працює в ДП «Путильське лісове господарство» на посаді провідного інженера з охорони праці. На даний час з 01.02.2021р. він проходить службу у ЗСУ за контрактом і являється учасником бойових дій. Під час проходження військової служби він з`ясував, що отримував виплати за місцем роботи не у повному обсязі, у зв`язку із чим Управління Держпраці у Чернівецькій області провело перевірку та видало директору лісгоспу ОСОБА_2 припис про перерахунок належних виплат і скасування незаконної догани, винесеної позивачу. Поведінку ОСОБА_2 щодо винесення догани і здійснення виплат у неповному розмірі позивач розцінює як особисту помсту. В подальшому у ДП «Путильський лісгосп» було проведено внутрішній аудит, за наслідками якого позивача повідомили, що він має сплатити начебто незаконно набуті кошти у розмірі 34133,80 грн. за роботу, яку він додатково до своїх обов`язків виконував більше року. Тому, директор подав позов до нього у Путильський районний суд про повернення цих коштів, а також звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання припису незаконним. Проте, судами у задоволенні цих позовів було відмовлено. Для захисту своїх прав у Путильському районному суді, ОСОБА_1 наймав двох адвокатів. Адвокату Андруховичу В.Й. він сплатив за складання відзиву 4000 грн., проте адвокат не надав йому квитанцію про отримання грошей і відмовився його захищати. Інший адвокат довів справу до кінця і рішенням від 05.01.2022р. у позові проти нього було відмовлено. Рішенням адміністративного суду від 14.12.2021р. в позові до Управління Держпраці було відмовлено, апеляційна скарга директора ОСОБА_2 не була прийнята, і постанова суду набрала законної сили 21.02.2022р. Однак, до цього часу постанова суду протягом чотирьох місяців директором ОСОБА_2 не виконана, тому своїми умисними діями через особистий мотив директор вчинив кримінальне правопорушення за ст.175 КК України.

В позові ОСОБА_1 ставить наступні вимоги:

1) відповідно до ст.ст. 233, 234 КЗпП поновити строки пропущені з поважних причин, оскільки з 01.02.2021р. позивач перебуває на службі у ЗСУ;

2) зобов`язати ДП «Путильський лісгосп» компенсувати йому кошти, витрачені на послуги двох адвокатів в розмірі 4000 грн. та 6800 грн. з наступним обов`язковим стягненням підприємством цих грошей особисто з директора ОСОБА_2 , який умисне, з особистих мотивів допустив порушення законодавства України;

3) притягнути директора ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за порушення ст.175 КК України;

4) звільнити його від сплати судового збору, як учасника бойових дій на підставі п.п.13 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»;

5) не затягувати розгляд справи і розглянути її в порядку спрощеного провадження без виклику сторін;

6) дозволити його дружині ОСОБА_3 представляти його в суді, як свідку, оскільки він перебуває на військовій службі.

Таким чином, позовними вимогами по суті спору є: 1) зобов`язати ДП «Путильський лісгосп» компенсувати позивачу кошти, витрачені на послуги двох адвокатів в розмірі 4000 грн. та 6800 грн. з наступним обов`язковим стягненням підприємством цих грошей особисто з директора ОСОБА_2 , який умисне, з особистих мотивів допустив порушення законодавства України; 2) притягнути директора ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за порушення ст.175 КК України.

Що стосується вимоги про притягнення директора ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, така позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства на підставі наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Під час вирішення питання щодо можливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, передбаченими у статті 2 ЦПК України, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення регламентовано Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, необхідно відмовити у відкритті провадження за позовною вимогою про притягнення директора ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за порушення ст.175 КК України.

Разом із цим суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права самостійно, або через свого представника подати до органу поліції повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, яке на його думку було вчинене.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 4, 11, 15, 19, 186, 246 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною вимогою ОСОБА_1 про притягнення директора ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за порушення ст.175 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Суддя Л.Г. Проценко