Справа № 754/1626/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2022 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретарів судових засідань Микитюк А.В., Зануди І.А.,

представника заявника Буянова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни, боржник у виконавчому провадженні: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Буянова І.В., звернулась до суду зі скаргою щодо визнання дій державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження незаконними та протиправними; Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.12.2021 р. визнати незаконною та протиправною по виконавчому листу №2-2223/16 від 14.06.2016 року, а виконавчий лист повернути до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для подальшого виконання. В обґрунтування скарги зазначила, що 21.01.2022 року звернувшись до виконавчої служби з вимогою про проведення виконавчих дій по відібранню дитини заявниця дізналася, що державним виконавцем Пічкур Юлією Анатоліївною 03.12.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по відібранню дитини. Таким чином, на підставі викладених у поданій скарзі обставин, заявниквимушена була звернутись до суду.

Крім того, заявник просила суд постановити окрему ухвалу стосовно державного виконавця відділу державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни та стягнути понесені витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2022 року прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання в справі.

Представник заявника - адвокат Буянов І.В. у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі посилаючись на викладені в ній обставини.

Державний виконавець Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального

міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Ю.А. до суду не з`явилась, в ході розгляду справи державним виконавцем Пічкур Ю.А. було надано суду матеріали виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу на підставі наявних письмових доказів.

Заслухавши пояснення представника, дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 16.06.2016 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі № 754/1626/16 відповідно до якого вирішено відібрати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_2 та передати матері ОСОБА_1 . На підставі рішення було отримано виконавчий лист № 2-2223/16.

24.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по відібранню дитини. Державним виконавцем було встановлено, що боржник за зареєстрованим місцем не проживає і місце його знаходження не відоме про що було складено відповідні акти державного виконавця. За заявою стягувача державний виконавець звернувся до Деснянського районного суду м. Києва про оголошення в розшук боржника ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 03.10.2016 року Деснянським районним судом м. Києва винесено ухвалу № 754/1626/16-ц якою задоволено подання державного виконавця та оголошено у розшук ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією ухвали суду.

11.10.2016 року ухвала про оголошення розшуку була направлена для виконання до Деснянського УП ГУ НП м. Києва по вул. Драйзера, 9-Б.

30.06.2017 року державним виконавцем за умисне не виконання рішення суду винесено подання про притягнення боржника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності. Яке було направлено на виконання до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві і яке було внесено до ЄРДР № 0008885, що підтверджується копією витягу.

19.12.2017 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Нефедовою О.С. прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі ЗУ « Про виконавче провадження».

26.09.2018 року дізнавшись про винесену постанову якою порушено права стягувача у виконавчому провадженні, представником заявниці - адвокатом Буяновим І.В. подано заяву про проведення перевірки виконавчого провадження.

28.09.2018 року, адвокатом Буяновим І.В. подано скаргу на дії державного виконавця.

04.10.2018 року начальником Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Бучацьким Юрієм Олександровичем здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження №51501009 та законність винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та ухвалено постанову про скасування процесуального документу.

21.01.2022 року звернувшись до виконавчої служби з вимогою про проведення виконавчих дій по відібранню дитини ОСОБА_1 дізналася, що державним виконавцем Пічкур Юлією Анатоліївною 03.12.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

У своїх вимогах заявник посилається на те, що дії державного виконавця є незаконними, оскільки, ним не було здійснено весь обсяг дій для виконання виконавчого листа по відібранню дитини.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем належним чином не було вжито заходів щодо виконання судового рішення, оскільки у відповідності до матеріалів виконавчого провадження, останні виконавчі дії державним виконавцем були вчинені в липні 2021 року, що свідчить про неповноту вчинення виконавцем виконавчих дій у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» .

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що державним виконавцем не були вжиті усі можливі заходи для примусового виконання судового рішення, передбачені законом, суд вважає, що вимога ОСОБА_1 , щодо визнання неправомірною постанову державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни від 03.12.2021 про закінчення виконавчого провадження є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 09.02.2022 року згідно з Постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження, начальником Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) А.Дубас було скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, ухвпалену від 03.12.2022, та в подальшому 10.02.2022 державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Пічкур Ю.А. ухвалено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Таким чином відсутні підстави для повторного скасування постанови державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни від 03.12.2021 про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, як вбачається з поданої скарги представник заявниці - адвокат Буянов І.В. просив суд постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни, яку направити для прийняття рішення до Міністерства юстиції.

Відповідно до вимог ч.3 ст.262 ЦПК України, суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що стороною заявника не доведено та не підтверджено відповідними доказами наявність в діях (бездіяльності) державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни ознак кримінального правопорушення, а відтак в задоволенні вимоги про постановлення окремої ухвали суд відмовляє.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано Договір №22/2-22-ц про надання правової допомоги від 22.01.2022 року, Протокол №22/2-22-ц узгодження видів, обсягів та договірної ціни за надання професійної правової допомоги (виконання робіт) від 31.01.2022, Акт №1/22/2-22-ц приймання-передачі виконаних робіт з надання правової допомоги за Договором.

Дослідивши письмові матеріали скарги, суд при постановлені ухвали враховує правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, а саме: витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною заявника не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному представником заявника розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними зі складністю цієї справи та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням заявленого представником позивача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та її доводів щодо їх неспівмірності, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 133, 137, 141, 258-260, 262, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни від 03.12.2021 про закінчення виконавчого провадження.

Стягнути з Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у загальному розмірі 5000 грн.

В задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлено 13.06.2022.

Суддя: