Провадження № 2/369/577/22
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченка А.В. при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києвіцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи вимоги тим, що 16 травня 2020 р. близько 14 год. 15 хв. в Київській області, с. Софіївська Борщагівка, по вул. Соборна відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачу. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/6172/20 від 06 липня 2020 р., ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави.

Позивач, у встановленому законом порядку звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант», де станом на момент вчинення ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7056996, з вимогою виплатити страхове відшкодування, надавши повний пакет документів, необхідний для прийняття рішення та виплати такого.

З метою визначення розміру матеріального збитку, позивач 14.08.2020 року звернулась до СОД ФОП ОСОБА_3 та уклала договір про проведення оцінки. На виконання умов договору, СОД ФОП ОСОБА_3 , складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 2777 від 20.08.2020 р., відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 134 706,45 з ПДВ ( з яких 21 173,74 грн. ПДВ).

Як зазначається в змісті позовної заяви, в результаті розгляду наданих позивачем до ТДВ СК «Альфа-Гарант» документів, відповідач, без узгодження ним розміру страхового відшкодування з Позивачем, 12 серпня 2020 року перерахував страхове відшкодування у розмірі 20 975,31 грн та 02 жовтня 2020 року 6 855,82 грн, а всього 27 831,13 грн, що підтверджується деталями транзакції по картковому рахунку позивача.

Таким чином, позивач вважала, нею вчинено всі необхідні дії, визначені законом та такий розмір сплаченого страхового відшкодування є недостатнім, через що, звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ТДВ СК Альфа-Гарант розмір страхового відшкодування 85 701,58 грн., що становить різницю між повною дійсною вартістю матеріального збитку без ПДВ (113 532,71 грн.) та виплаченими частинами страхового відшкодування (27 831,13 грн.), вбачаючи, що страхова сума за полісом АО/7056996 становить 130 000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02.12.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ТДВ СК Альфа-Гарант, в якому сторона відповідача заперечує проти позову. Так, відповідач зазначає, що розглянувши матеріали справи по ДТП, що відбулась 16.05.2020 року ним було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування було визначено на підставі Звіту № ЦВ/20/3377 від 01.10.2020 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , згідно з яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 становить 32 504,55 грн., в тому числі ПДВ 4 673,42 грн. Щодо наданого Позивачем Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 2777 від 18.08.2020 року, категорично з ним не погоджується.

16.12.2020 року позивачем було подано відповідь на відзив, у якому вказано на суттєві недоліки Звіту № ЦВ/20/3377 від 01.10.2020 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 та позивач просила задовольнити позов у повному обсязі.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в поряду загального позовного провадження з повідомлення сторін.

Ухвалою від 09.12.2020 року призначено підготовче засідання на 09.02.2021 року.

29.03.2021 року до суду позивачем було подано заяву про долучення доказів о матеріалів справи та збільшення розміру позовних вимог, якою було долучено Висновок експерта №ЕД-19/111-20/59938-АВ від 16.03.2021 року. Згідно вказаної заяви позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача 82 35,29 грн страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7056996, 4 668,27 грн пені, 4 627,43 грн інфляційних втрат, 1 157 грн 3 % річних та 1 015,20 грн витрат на проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 24.09.2021 року справа прийнята до провадження головуючого судді Янченка А.В. у зв`язку з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. № 468 від 22.09.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/13428/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 року, призначено підготовче судове засідання.

24.11.2021 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача на користь позивача 82 35,29 грн страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7056996, 12 870,45 грн пені, 9 055,19 грн інфляційних втрат, 2 740 грн 3 % річних та 1 015,20 грн витрат на проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 18.01.2022 року заяву представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» Білинової А.В. про призначення судової авто-товарознавчої експертизи залишено без задоволення, закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутність та підтримала позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником автомобіля «Mitsubishi ASX», д.н.з. НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 16 травня 2020 р. в Київській області, с. Софіївська Борщагівка, по вул. Соборна з вини ОСОБА_5 , що встановлено Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/6172/20 від 06 липня 2020 р. та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7056996 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн., сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби учасників пригоди, зокрема, автомобіль позивача «Mitsubishi ASX», д.н.з. НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/6172/20 від 06 липня 2020 р. набрала законної сили в установленому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_5 і на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Позивач звернулась до ТДВ СК Альфа-Гарант з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування.

12 серпня 2020 року ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» без узгодження з позивачем розміру страхового відшкодування, було переведено на банківські реквізити позивача страхове відшкодування у розмірі 20 975,31 грн. та 02 жовтня 2020 року 6 855,82 грн., а всього 27 831,13 грн.З даною сумою страхового відшкодування позивач категорично не погоджується, у зв`язку з чим звернувся з позовною заявою.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до положень п.п. 1.4. та 1.7. ст. 1 Закону № 1961-IV забезпеченим транспортним засобом, є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована, а саме страхувальником та іншими особами, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 цього Закону страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц , провадження № 14-316цс18).

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, у випадку прийнятого позитивного рішення, повинен сплатити таке відшкодування.

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивачем на виконання вищевказаних вимог закону було вчинено відповідні дії.

Разом з тим, відповідач з порушенням визначених Законом строків повідомив позивача про відмову у виплаті і страхового відшкодування з посиланням на порушення нею вимог п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: невиконання нею своїх обов`язків, визначених законом, що призвело до неможливості страховика встановити розміру заподіяної шкоди.

Так, п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розмір заподіяної шкоди.

Разом з тим, таких обставин судом не встановлено.

Як встановлено матеріалами справи у жовтні 2020 року страхову компанію було повідомлено про ДТП.

Відповідно до частини 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач, перерахував страхове відшкодування позивачу у розмірі 20 975,31 грн. 12.08.2020 року та 02 жовтня 2020 року 6 855,82 грн., а всього 27 831,13 грн., що підтверджується випискою ПАТ КБ ПриватБанк з карткового рахунку від 12.08.2020 р. та 02.10.2020 р.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, відповідно до наданого позивачем Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 2777 від 20.08.2020 р., складеного СОД ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку становить 134 706,45 з ПДВ ( з яких 21 173,74 грн. ПДВ).

Відповідачем було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 27 831,13 грн. на підставі Звіту № ЦВ/20/3377 від 01.10.2020 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення відповідача.

Для усунення протиріч щодо дійсної вартості застрахованого ТЗ на день страхового випадку відповідно до положень ст. 143-147 ЦПК України, з метою надання доказів, що обґрунтовують позовні вимоги, позивач 08.12.2020 року звернулась до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України з проханням провести автотоварознавчу експертизу.

На виконання поданої заяви, експертною установою - Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України складено Висновок експерта від 16.03.2021 року № ЕД-19/111-20/59938-АВ, згідно з яким вартість матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Mitsubishi ASX д.н.з. НОМЕР_2 без ПДВ, станом на 16.05.2020 становить 110 146 (сто десять тисяч сто сорок шість) гривень 42 коп.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача з відповідача 82 315,29 грн. страхового відшкодування відповідно до ліміту відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7056996.

Крім того суд зазначає, що страховик зобов`язаний, зокрема у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).

У разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 ЦК України).

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 11 грудня 2019 року по справі №761/6406/16-ц наголосив, що грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Із аналізу наведених норм вбачається, що несплата страховиком страхового відшкодування у повному обсязі у передбачені законодавством строки, є неналежним виконанням грошового зобов`язання, внаслідок чого має місце прострочення виконання такого зобов`язання.

Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, суд враховує, що у 10.07.2017 року позивач звернувся до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування.

Враховуючи положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика, погоджується з тим, що починаючи з наступного дня після отримання відмови страховика у здійсненні виплати страхового у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно, суд погоджується з початком розрахункового періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з 03.10.2020 року (в межах строку позовної давності) та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 12 870,45 грн., інфляційних витрат у розмірі 9 055,19 та 3% річних в розмірі 2 740,00 грн.

При цьому суд не враховує, заперечення відповідача щодо необґрунтованості таких вимог позивача та розміру, який заявлявся позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 82 315,29 грн, пеня за 405 днів прострочення у розмірі 12 870,45 грн., збитки від інфляції у розмірі 9 055,19 грн., 3 % річних за 405 днів прострочення у розмірі 2 740,00 грн.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст 133 та ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 069,99 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81, 102, 103, 133, 141, 252 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) страхове відшкодування в розмірі 82 315 (вісімдесят дві тисячі триста п`ятнадцять гривень) 29 коп., пеню в розмірі 12 870 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень) 45 коп., інфляційні збитки в розмірі 9 055 (дев`ять тисяч п`ятдесят п`ять гривень) 19 коп., 3 % річних в розмірі 2 740 (дві тисячі сімсот сорок гривень) 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 069 (одну тисячу шістдесят дев`ять гривень) 99 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 24.06.2022 року.

Суддя А.В. Янченко