КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5032/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Українська залізниця» на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В.,-

встановив:

Ужовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом.

Позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» № 1935/ос від 22 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління Одеського регіонального управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця»;

- стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Наказ акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1898/ос від 18.09.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 року.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з AT «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

31 травня 2021 року представником ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом першої інстанції не розглянута позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 вересня 2020 року по 29 квітня 2021 року в розмірі 193 384 грн 71 коп. без урахування податків і зборів та інших обов`язкових платежів.

В апеляційній скарзі представник АТ «Укрзалізниця» просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у стягненні на його користь з АТ «Укрзалізниця» середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що додаткове рішення законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні представник АТ «Укрзалізниця» вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи додаткове рішення та стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України ухвалюється у випадку, якщо сторони давали пояснення й подавали докази.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із трьома позовними вимогами, а саме: визнання незаконним та скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підтвердження розміру заробітної плати позивачем надано довідки про розрахунок заробітної плати, за три місяці 2020 року, що передували звільненню.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач посилався на ст. 235 КЗпП України.

У відзиві на позовну заяву представник АТ «Укрзалізниця» зазначив, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, та поновлення на роботі, які відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Так, судом першої інстанції не було ухвалено рішення стосовно заявленої ОСОБА_1 вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ухвалення додаткового рішення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з 23 вересня 2020 року.

День звільнення не враховується для розрахунку середнього заробітку, а тому правильним є період з 24 вересня 2020 року по 29 квітня 2021 року (день ухвалення рішення суду).

Останні два календарні місяці роботи: липень, серпень 2020 року.

Згідно рахунків заробітної плати, які надані позивачем:

- заробітна плата за липень 2020 року складала 27 287,56 грн;

- заробітна плата за серпень 2020 року складала 27 782,26 грн.

Робочі дні у липні 2020 року - 23; робочі дні у серпні 2020 року - 20.

Середньоденна заробітна плата складає ((27 284,56 грн + 27 782,26 грн) : 43 робочий день) 1 280 грн. 69 коп.

Час затримки виплати заробітної плати - 151 день.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 вересня 2020 року по 29 квітня 2021 року - 193 384 грн 19 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу фактично не сформована, розрахунок позовної вимоги вперше здійснено позивачем після ухвалення рішення, тобто після закінчення розгляду справи по суті, колегія суддів відхиляє, оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 заявлена у позові, на підтвердження зазначеної вимоги надані відповідні докази. Колегія суддів бере до уваги, що частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено обов`язок суду при винесенні рішення про поновлення на роботі прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідний розрахунок суд робить на підставі поданих учасниками справи доказів. При розрахунку сум середнього заробітку суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Враховуючи, що ОСОБА_1 заявлена вимога про стягнення середнього заробітку, матеріали справи містять належні та достатні докази, які необхідні для визначення суми середнього заробітку, та враховуючи задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції був зобов`язаний прийняти рішення про стягнення відповідного середнього заробітку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду від 03 серпня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко