Справа № 341/4/22
Провадження № 22-ц/4808/695/22
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Томин О.О., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до директора Комунального закладу «Галицька дитяча музична школа» Ковальчук Євгенії Андріївни, Відділу культури Галицької міської ради про скасування наказу та відновлення доступу до виконання посадових обов`язків, зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за період відсторонення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 31 березня 2022 року під головуванням судді Мергеля М.Р. у м. Галич,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до директора КЗ «Галицька ДМШ»Ковальчук Є.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ культури Галицької міської ради, про скасування наказу та відновлення доступу до виконання посадових обов`язків, зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за період відсторонення.

Позов обґрунтовувала тим, що вона з 1976 року працює уКЗ «Галицька ДМШ»на посаді викладача баяна та акордеона.

На виробничій нараді 22 жовтня 2021 року було зачитано повідомлення від 18 жовтня 2021 року щодо необхідності проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Вона в усній формі заявила, що відмовляється розголошувати відомості щодо її вакцинації від COVID-19, а її відмова у розкритті конфіденційної медичної інформації не може трактуватися як відсутність у неї вакцинації.

Однак 08 листопада 2021 року директор КЗ «Галицька ДМШ» Ковальчук Є.А. видала та зачитала наказ за № 26/2 про відсторонення її від роботи з 08 листопада 2021 року у зв`язку з ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, з посиланням на наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153. Цей наказ вона отримала 01 грудня 2021 року.

Вказувала, що цей наказ грубо порушує її конституційні, природні та професійні права. Ні постановою КМ України № 1096, ні наказом МОЗ України № 2153 не встановлено обов`язку проходження працівниками закладів освіти профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та такими не передбачено законних підстав для відсторонення її від роботи, як і не встановлено порядку та термінів проведення такого щеплення.

Також ні в колективному договорі, ні в посадовій інструкції, ні в правилах внутрішнього трудового розпорядку чи будь-якому іншому документі, що підписані між нею та директором КЗ «Галицька ДМШ», не міститься зобов`язання про обов`язковість щеплення проти COVID-19 та не передбачено права відповідача на відсторонення від роботи з цих підстав. Зазначає, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти власною працею на життя.

Посилаючись на те, що оскаржуваний наказ грубо порушує її права та суперечать Конституції України і КЗпП України, що вона зазнала дискримінації зі сторони відповідачки, оскільки її незаконно відсторонено від виконання своїх професійних обов`язків, просила: скасувати наказ від 08 листопада 2021 року № 26/2 та відновити доступ до виконання посадових обов`язків; зобов`язати відділ культури Галицької міської ради нарахувати та виплатити їй середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення до часу фактичного відновлення доступу до виконання посадових обов`язків.

Ухвалою Галицького районного суду від 31 березня 2022 року залучено Відділ культури Галицької міської ради до участі у справі в статусі співвідповідача.

Рішенням Галицького районного суду від 31 березня 2022 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до директорки КЗ «Галицької ДМШ» Ковальчук Є.А., відділу культури Галицької міської ради про скасування наказу, відновлення становища та стягнення коштів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

У апеляційній скарзі представникОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оспорюваний наказ прийнятий відповідно до законодавства. При цьому, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача та наданим нею в обґрунтування позовних вимог доказам.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України не допускається будь-яка дискримінація у сфері праці, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно, зокрема від стану здоров`я.

Згідно ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Фактично обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 наказом МОЗ України від 4 жовтня 2021 року № 2153 для певних професій, виробництв та організацій не визначена, а затверджено лише «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами, згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ України від 16.09.2011 № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11.08.2014 № 551), та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти COVID-19 до вказаного календаря щеплень не включені, а відтак посилання відповідача на необхідність наявності доказів щеплення проти COVID-19 є незаконним, як і сама вимога позивачу надати докази проведення відносно неї медичних маніпуляцій та правомірно відхилена останньою.

Вказує, що положення п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» зобов`язують підприємства, установи, організації усувати за поданням відповідних службових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи осіб, які ухиляються від обов`язкового щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За відсутності подання відповідних службових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, як підстави видання оспорюваного наказу, та затвердженого переліку інфекцій, ухилення щеплення від яких може бути підставою для відсторонення від роботи, такий наказ є безпідставним, свавільним та підлягає скасуванню.

Посилання на п. 41-6 постанови КМ України № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» не може будь-яким чином змінити процедуру відсторонення, визначену п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення». Також КМ України вправі встановлювати та відміняти карантин, а повноваженями продовжувати його дію шляхом внесення змін до відповідних пунктів постанови, якою встановлювався карантин та визначався період його дії, не наділений.

Відповідно до положень трудового законодавства, а також ураховуючи ту обставину, що право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, ефективним способом захисту її порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи в судове засідання повторно не з`явилися, хоча судом належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи.

За клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи 08.06.2022 відкладено. Справу призначено до розгляду 22.06.2022, про що належним чином повідомлено апелянта. Пояснень чи клопотань щодо неможливості її прибуття в судове засідання 22.06.2022 не надходило, тому її неявка в засідання апеляційного суду слід вважати без поважних причин.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася. Нею подане клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням у відпустці до 30.07.2022. Представник позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилася у судові засідання, призначені на 08.06.2022 без поважних причин, тому її повторна неявка не перешкоджає суду апеляційної інстанції розглядати цю справу без її участі, що відповідає відповідним вимогам п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України.

ОСОБА_2 та представник третьої особи подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України та необхідності дотримання судом строків розгляду, апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності учасників справи та представника ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 13 серпня 1979 року прийнята на посаду викладача за класом «баян» Галицької дитячої музичної школи (а. с. 12).

Згідно з наказом т. в. о. начальника відділу культури Галицької міської ради Т. Горин від 08 жовтня 2021 року № -18 ОД про організацію в умовах карантину зобов`язано директора КЗ «Галицька ДМШ» Ковальчук Є.А. довести до відома усіх працівників про виконання наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Викладачів КЗ «Галицька ДМШ», які не дотрималися санітарно-гігієнічних вимог, відсторонити від роботи без збереження заробітної плати. Працівники, які мають абсолютні протипоказання до проведення щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень, обов`язковій вакцинації не підлягатимуть (а. с. 11).

Відповідно до наказу директора КЗ «Галицька ДМШ» Ковальчук Є.А. від 18 жовтня 2021 року № 23 доведено до відома працівників комунального закладу про виконання наказу щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19. Попереджено працівників про те, що в разі недотримання санітарно-гігієнічних вимог, вони будуть відстороненні від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин відсторонення. Працівники, які мають абсолютні протипоказання до проведення щеплень відповідно до переліку медичних протипоказань обов`язковій вакцинації не підлягатимуть (а. с. 52).

Позивачка відмовилась підписати вищевказаний наказ, про що в присутності членів трудового колективу КЗ «Галицька ДМШ» складено відповідний акт (а. с. 53).

Директором КЗ «Галицька ДМШ» Ковальчук Є.А. відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153, п. 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 за №1236, видано наказ від 08 листопада 2021 року № 26/2 «Про відсторонення від роботи», яким позивачку ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили відсторонення (а. с. 10).

Із цим наказом позивачка була ознайомлена того ж дня, проте відмовилася поставити підпис та дату ознайомлення з цим наказом, про що складений акт (а. с. 55).

Згідно з копією довідки від 09 листопада 2021 року про заробітну плату та інші прибутки ОСОБА_1 за шість місяців, загальна сума заробітної плати за період з травня до жовтня становить 79 614,38 грн (а. с. 15).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 5 цієї статті вказує, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 47 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Згідно ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19 (провадження № 61-77св21) вказано, що позивач заявила позовні вимоги про визнання дій директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР та в. о. директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР у ненаданні ґрунтовної відповіді на запити профспілки, непогодження з профспілкою умов праці: графіка відпусток, тарифікації, розподілу обов`язків, такими, що перешкоджають законній діяльності ПО ВПП ЗОШ № 10 Новокаховської МР та МО ВППОН м. Нова Каховка, передбаченої Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Аналіз змісту указаних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора та в.о. директора, як до посадових осіб ЗОШ № 10 Новокаховської МР, та стосуються їхньої професійної діяльності. Жодних позовних вимог до них, як фізичних осіб, позовна заява МО ВППОН м. Нова Каховка не містить. Таким чином, оскільки ЗОШ № 10 Новокаховської МР є юридичною особою - самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадових осіб, то саме вона має відповідати за цим позовом. Директор ЗОШ № 10 Новокаховської МР і виконуюча обов`язки директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР- заступник директора з навчально-виховної роботи не можуть бути відповідачами у цій справі, як фізичні особи, наділені процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовими особами ЗОШ № 10 Новокаховської МР, тобто юридичної особи, від імені якої вони діяли у відносинах з позивачем. Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу, на вказане уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про можливість розгляду позовних вимог МО ВППОН м. Нова Каховка в інтересах осіб до директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР, виконуючої обов`язки директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР - заступника директора з навчально-виховної роботи про перешкоджання законній діяльності профспілки.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що у цій справі суд першої інстанції встановив, що звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 зазначила відповідачем директора КЗ «Галицька ДМШ»Ковальчук Є.А. та пред`явила вимоги про скасування наказу та відновлення доступу до виконання посадових обов`язків.

Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора ОСОБА_2 як до посадової особи КЗ «Галицька ДМШ»та стосуються її професійної діяльності. Жодних позовних вимог до ОСОБА_2 як фізичної особи, позовна заява ОСОБА_1 не містить. При цьому трудовий спір у ОСОБА_1 виник із саме роботодавцем - КЗ «Галицька ДМШ». Таким чином, оскільки КЗ «Галицька ДМШ»є юридичною особою - самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах (а.с. 49), а позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадових осіб, то саме вона має відповідати за цим позовом.

Директор КЗ «Галицька ДМШ» Ковальчук Є.А. не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою КЗ «Галицька ДМШ», тобто юридичної особи, від імені якої вона діяла у відносинах з позивачем.

Згідно ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Вказаний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі№ 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц та№ 372/51/16-ц.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які до цього причетні.

Матеріали справи не містять підтвердження залучення КЗ «Галицька ДМШ» в якості співвідповідача у цій справі, або заміни на такий первісного відповідача.

У суду апеляційної інстанції, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, відсутні повноваження щодо залучення співвідповідачів або заміни первісного відповідача належним відповідачем на стадії апеляційного провадження.

Також колегія суддів звертає увагу, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи (п.7.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17, провадження № 12-280гс18).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не заявила позовних вимог про скасування наказу та відновлення доступу до виконання посадових обов`язків до КЗ «Галицька ДМШ»,який є належним відповідачем у справі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові із зазначених вище підстав пред`явлення його до неналежного кола відповідачів. Водночас колегія суддів звертає увагу, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Однак позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами.

При цьому колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позовних вимог, які є взаємопов`язаними через виникнення обов`язків кількох відповідачів з однієї підстави, оскільки це може бути вчинено під час розгляду справи по суті за участі належних сторін.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за період відсторонення суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки вимога позивачки про визнання незаконним та скасування наказу від 08 листопада 2021 року № 26/2 про відсторонення від роботи задоволенню не підлягає, то не підлягає задоволенню й вимога щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачці середньомісячну заробітну плату.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскільки судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до директора КЗ «Галицька ДМШ» Ковальчук Є.А. про скасування наказу та відновлення доступу до виконання посадових обов`язків, його в цій частині необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини з урахуванням висновків, сформульованих в цій постанові.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за період відсторонення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні таких, тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 31 березня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до директора Комунального закладу «Галицька дитяча музична школа» Ковальчук Євгенії Андріївни про скасування наказу та відновлення доступу до виконання посадових обов`язків змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу культури Галицької міської ради про зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за період відсторонення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.О. Томин

В.А. Девляшевський