ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі за його позовом і рекомендовано звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання в порядку ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач - комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради не є суб`єктом владних повноважень, а є роботодавцем позивача, зважаючи на те, що між сторонами укладено трудовий договір, отже відносини між ними регулюються саме Кодексом законів про працю України, Законом України "Про охорону праці" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про наявність між сторонами публічно-правового спору та необхідність його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.1-9).

Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач просив суд першої інстанції визнати дії комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради з ненадання потерпілому від нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 направлення на МСЕК протиправними та зобов`язати останнє видати йому направлення на МСЕК для встановлення втрати працездатності по факту отримання виробничої травми 04 березня 2018 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за його позовом і рекомендовано звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем по справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом спору є оскарження його рішень та дій, а тому дійсний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо інший порядок їх розгляду не передбачено законом.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 "Про судоустрій і статус суддів").

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів, щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст.19 ЦПК України).

Колегія суддів дослідивши та проаналізувавши позовну заяву ОСОБА_1 , зауважує, що підставою для звернення останнього до суду із дійсним позовом є порушення, на думку позивача, роботодавцем його права на отримання висновку МСЕК, який потрібен останньому у зв`язку із отриманням, під час виконання трудових відносин - виробничої травми, та необхідності у зв`язку з цим коштовних лабораторних та діагностичних досліджень та комплексного лікування, фінансування яких може бути здійснено Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, в той же час, отримання вказаного фінансування неможливе без встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності, направлення на отримання якого підлягає наданню саме роботодавцем згідно пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, від надання якого відповідач ухиляється, що, на думку позивача, і призводить до порушення не тільки його трудових прав, а й немайнових, зокрема права на здоров`я.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 згаданої статті).

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, в той час як відповідач - комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради не є суб`єктом владних повноважень, а є закладом охорони здоров`я, згідно з наказом МОЗ України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28 жовтня 2002 року № 385, що позбавляє спору статусу публічно-правового та виключає можливість застосування до спірних правовідносин юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, підстав та предмету позову, суб`єктного складу правовідносин, характеру спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з підстав її непідвідомчості цивільній юрисдикції не ґрунтується на нормах процесуального права, що є підставою для скасування ухвали, з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст.367,374,380,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Деркач Н.М.

Куценко Т.Р.