Ухвала

22 червня 2022 року

м. Київ

справа № 607/6363/20

провадження № 61-4548ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженого фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк», про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту),

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , Компанії «Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл» (Cargill Financial Services International Inc) про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту). Просить стягнути із відповідача кошти в сумі 1 418 557,61 грн, з яких: 1 149 292,51 грн - сума неповернутих коштів за договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий on-line» № 7614 в доларах США від 07 грудня 2014 року; 137 915,10 - три відсотки річних за неповернутий вклад в порядку статті 625 ЦПК України; 131 350 грн - реальні збитки, а саме сума сплаченого та неповернутого авансу за договором про намір купівлі-продажу квартири в порядку статті 22 ЦК України.

Позовна заява мотивована тим, що 07 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий on-line» № 7614 в доларах США. Відповідно до умов даного договору, депозитні кошти в сумі 55 387,93 долари США терміном по 15 березня 2015 року були внесено ним та розміщено банком на відкритому депозитному рахунку № 4038. Станом на 15 березня 2015 року сума коштів, яка повинна була бути повернута банком позивачу складала 56 454,55 доларів США, з яких 55 387, 93 долари США сума внесеного депозиту, 1 066,62 долари США сума нарахованих відсотків за вкладом. На підставі постанови правління НБУ від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта банк» згідно з яким з 03 березня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію. Він був включений в список клієнтів АТ «Дельта Банк», які підпадають під виплати коштів Фондом гарантування вкладів за договорами банківського вкладу. Гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн. він отримав двома траншами: 16 червня 2015 року та 09 липня 2015 року. Решту суму коштів за вказаним договором позивачу виплачено не було. 09 жовтня 2015 року ним було заявлено до ліквідатора АТ «Дельта Банк» кредиторську вимогу на суму 1 149 292,51 грн, яку було розглянуто та акцептовано банком. Однак, вказану суму коштів виплачено не було. Згідно даних остаточних ключових учасників у структурі власності АТ «Дельта Банк» станом на 08 березня 2015 року є відповідач ОСОБА_3 з часткою 70,61 відсоток та юридична особа неризедент «Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл» (Cargill Financial Services International Inc) з часткою у розмірі 29,39 відсотки. Збитки ПАТ «Дельта Банк» завдавались та доводили його до банкрутства саме власниками істотної участі ОСОБА_3 та компанією «Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл».

Вважає, що йому заподіяно збитки у вигляді неповернутої суми вкладу та нарахованих відсотків у розмірі 1 148 292,51 грн, внаслідок здійснення відповідачами як контролерами та власниками істотної участі банку ризикових операцій. Відповідно до порушеного грошового зобов`язання щодо повернення позивачу в строк коштів за договором банківського вкладу в сумі 1 149 292,51 грн, відповідач зобов`язаний понести відповідальність згідно статті 625 ЦК України у розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 137 915,10 грн за період з 15 березня 2015 року по 16 березня 2020 року.

Також зазначив, що ним 05 червня 2017 року було укладено договір про намір купівлі-продажу квартири та внесено завдаток в сумі 5 000 доларів США. Укласти договір купівлі-продажу та здійснити розрахунок з продавцем квартири позивач не мав змоги, оскільки не отримав належних йому коштів за договором банківського вкладу, тому поніс збитки в частині сплаченого та неповернутого авансу в розмірі 5 000 доларів США, що складає 131 350 грн, які слід стягнути на його користь.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 19 травня 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення.

У касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У червні 2022 року на виконання ухвали Верховного Суду від 25 травня 2022 року особою, яка подала касаційну скаргу, засобами поштового зв`язку подано уточнену касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі 761/45721/16-ц та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, має бути в касаційній скарзі мотивовано обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особи, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України). Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар