УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року

м. Київ

справа № 295/7561/21

провадження № 61-4840ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Крапівцева Олена Олександрівна, на заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 1 356 863,45 грн, яка складається з: 375 729,91 грн заборгованості за тілом кредиту; 12 905,23 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 968 228,31 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 764 365,05 грн заборгованості за кредитним договором та по 3 821,83 грн судового збору.

У іншій частині позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року - без змін.

Не погоджуючись із заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року та постановою Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року, АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити нове, яким позов у цій частині задовольнити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, обґрунтоване отриманням копії постанови Житомирського апеляційного суду 3 травня 2022 року.На підтвердження зазначеного заявником додано копію постанови суду апеляційної інстанції, яка містить відмітку про дату отримання банком поштової кореспонденції.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, щовказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень підтверджена наданим доказом, що свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.

Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення АТ КБ «ПриватБанк» строку на касаційне оскарженнязаочного рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року, оскільки касаційна скарга поданазаявником протягом тридцяти днів з дня отримання копії оскаржуваного судового рішення.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Підставою касаційного оскарження заочного рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 727/6738/16-ц та у постанові Верховного Суду України

від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу і може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення і частково задовольняючи позов, Богунський районний суд міста Житомира виходив із перевищення сумою пені розміру збитків, завданих АТ КБ «ПриватБанк», тому вважав за можливе зменшити розмір пені з 968 228,31 грн до 375 729,91 грн.

Залишаючи заочне рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд вважав, що судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи встановлено, що

27 серпня 2008 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МІ-71-08.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договори поруки № МІ-71-08 та № МІ-71/1-08, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № МІ-71-08.

7 листопада 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 та додатковий договір № 2.

21 січня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань на 23 квітня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 1 356 863,45 грн, яка складається з: 375 729,91 грн заборгованості за тілом кредиту; 12 905,23 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 968 228,31 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що загальний розмір збитків, які поніс АТ КБ «ПриватБанк», становить 388 635,14 грн (375 729,91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 905,23 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом), а розмір нарахованої пені - 968 228,31 грн, що перевищує розмір збитків, понесених кредитором внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачами.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення пені і обґрунтовано зменшили її розмір до 375 729,91 грн, що дорівнює розміру заборгованості за тілом кредиту.

Посилання заявника на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 727/6738/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, відхиляються касаційним судом з огляду на наступне.

Верховний Суд України у постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 виклав правову позицію про те, що суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

У постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 727/6738/16-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що пеня нараховується на всю суму заборгованості за кредитним договором, тобто на сукупність всіх платежів, передбачених кредитним договором.

За таких обставин оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Крапівцева О. О., на заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині є законними і обґрунтованими, ухваленими з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Крапівцева О. О., на заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження заочного рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року у цій справі.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Крапівцева Олена Олександрівна, на заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук