ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м.Суми

Справа №579/1100/20

Номер провадження 22-ц/816/517/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мороко Сергія Олеговича

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 12 січня 2022 року, у складі судді Моргуна О.В., ухвалене у м. Кролевець, повний текст якого складено 21 січня 2022 року,

в с т а н о в и в:

06 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,1 га для індивідуального житлового будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . По сусідству з нею за адресою АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2 , який побудував зі своєї сторони дерев`яний паркан, який розділив їх присадибні ділянки, при цьому здійснив самовільне заняття її земельної ділянки від проїзної частини вулиці вздовж до кінця городу шириною 0,5 м, що підтверджується ескізом обміру присадибної ділянки, виконаного ТОВ «Кролевецьбудінвест».

Посилаючись на вищевикладене, просила суд усунути перешкоди в користуванні присадибною земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 знести паркан, який розподіляє їх земельні ділянки, побудований на її земельній ділянці та перенести його на дійсну межу присадибних ділянок.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 12 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мороко С.О., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому зазначає, що позивач та відповідач надали суду рівнозначні докази на підтвердження вимог та заперечень, але це не дало суду можливості розглянути справу та прийняти рішення справедливо та неупереджено. Формальний підхід до вирішення справ не може привести до прийняття рішень, які дадуть громадянам змогу відчувати себе захищеними органами, які утримуються державою, як запорукою гарантії на справедливість та унеможливлять залучення до вирішення спору не передбачених законом способів.

Суд, не з`ясував чи взагалі позивачці потрібен паркан, який збудував відповідач, чи було це питання вирішено сусідами, якими приладами, програмним забезпеченням, ліцензованими фахівцями визначалась межа між земельними ділянками сторін. Суд, враховуючи пояснення відповідача, відмовив у задоволенні позову, у той же час, визнав недопустимими докази, надані позивачкою. Позивачка намагалась шляхом проведення судової експертизи довести факт захоплення частини земельної ділянки відповідачем, але з технічної точки зору виконання цього дослідження є неможливим через запит експертом даних, якими сторони не володіють.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про день, час і місце розгляду справи у встановленому порядку, але в судове засідання, призначене у режимі відеоконференції за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Мороко С.О., не з`явились. Клопотання адвоката Мороко С.О. про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі задоволенню не підлягає, оскільки це не є поважною причиною неявки в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за місцем проживання АДРЕСА_2 (а.с. 4-5).

ОСОБА_1 є власником житлового будинку у АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 24 жовтня 1993 року № 452 позивачці затверджено проект відведення земельної ділянки і надано в постійне користування земельну ділянку ріллі площею 0,1 га по АДРЕСА_3 під індивідуальне житлове будівництво з земель запасу Кролевецької міської ради (а.с. 9).

Відповідно до акту виносу в натурі меж земельної ділянки від 25 жовтня 1993 року земельна ділянка позивача за адресою: АДРЕСА_3 межує з півночі з ділянкою Ломаки, з півдня - ОСОБА_3 , з заходу - вулиця, зі сходу город (а.с. 11).

Позивачу видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, сараю, літньої кухні та сараю, за змістом будівельного паспорту земельна ділянка ОСОБА_1 розміром 40х25 м, площею 1000 кв.м, межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2 , відстань між будинком позивача та межею земельної ділянки відповідача складає 3 м (а.с. 42).

Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 20 січня 1994 року № 60 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 площею 1000 кв. м (а.с. 10).

Рішенням Кролевецької міської ради від 13 травня 1993 року ОСОБА_2 надано в постійне користування земельну ділянку ріллі площею 0,1 га по АДРЕСА_3 під індивідуальне житлове будівництво (а.с. 197-198).

Згідно з планом забудови на земельній ділянці повинно бути розміщено житловий будинок, літню кухню, три сараї (а.с. 199).

З акту виносу в натурі меж земельної ділянки від 14 травня 1993 року вбачається, що земельна ділянка в АДРЕСА_2 межує, з півдня ділянка ОСОБА_5 (а.с. 200).

Рішенням Кролевецької міської ради від 31 січня 2020 року надано дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою ОСОБА_2 на земельну ділянку у власність, розташовану по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 49).

Як встановлено з повідомлення Кролевецького ВП ГУНП в Сумській області від 17 червня 2020 року відділенням поліції 10 січня 2020 року було зареєстроване повідомлення ОСОБА_2 про те, що сусідка ламає паркан (а.с. 17).

Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 19 березня 2020 року затверджено протокол обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_3 від 04 березня 2020 року, за змістом якого комісія міської ради з розгляду земельних спорів розглянула питання узгодження проходження межі між земельними ділянками за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Паркан встановлений понад 20 років. Комісія зафіксувала факт проходження межі земельної ділянки та запропонувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відновити на межі паркан (замість зруйнованого), виготовити правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності або користування землею, та утримувати в належному стані межові знаки та територію поряд з межею (а.с.14, 51-53).

Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 22 квітня 2021 року затверджено протокол обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_3 від 15 квітня 2021 року, за змістом якого комісія міської ради з розгляду земельних спорів розглянула питання узгодження проходження межі між земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Комісією факту переміщення паркану не встановлено (а.с. 140).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог не надано належних, допустимих, переконливих доказів на підтвердження порушення її прав відповідачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено п. 4 ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач побудував паркан, при цьому, самовільно зайняв частину її земельної ділянки, чим порушуються її права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись із позовними вимогами, не надала доказів, що підтверджують її право власності чи право постійного користування земельною ділянкою в АДРЕСА_3 та доказів державної реєстрації цих прав, наявності правовстановлюючих документів, зазначених у ст. 126 ЗК України, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки, технічної документації, акту прийому-передачі межових знаків, меж земельної ділянки.

Докази, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог: акт обстеження ділянки забудови земельної ділянки по АДРЕСА_3 (а.с. 15) та ескіз фактичного обміру ділянки по АДРЕСА_3 (а.с. 16) суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги та навів мотиви недопустимості цих доказів, з якими колегія суддів погоджується.

З наданої позивачем копії аерофотознімку (а.с. 138) не вбачається, за якою адресою зроблено знімок, неможливо встановити чи мається порушення межі земельних ділянок в АДРЕСА_3 .

За клопотанням позивача була призначена земельно-технічна експертиза (а.с. 74), проте експертиза проведена не була і матеріали справи були повернуті без виконання, оскільки додаткові матеріали, заявлені в клопотанні експерта від 24.03.2021 не були надані; доступ до об`єктів дослідження сторонами по справі не був забезпечений; оплата вартості експертизи не була проведена (а.с. 152-153, 162, 164).

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що доводи та докази, на які посилається позивач, спростовуються протоколом обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_3 від 04 березня 2020 року комісією Кролевецької міської ради з розгляду земельних спорів, зі змісту якого вбачається, що паркан встановлений понад 20 років тому. Комісія зафіксувала проходження межі земельної ділянки та запропонувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відновити на межі паркан (замість зруйнованого) (а.с. 14, 51-53), протоколом обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_3 від 15 квітня 2021 року, за змістом якого, комісією Кролевецької міської ради з розгляду земельних спорів факту переміщення паркану не встановлено (а.с. 140), тобто межа між господарствами не порушена, а фактично сторони користуються земельними ділянками у встановлених межах понад 20 років.

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про те, що відповідач здійснив самовільне захоплення її земельної ділянки, встановив паркан.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку і дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із заявлених підстав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення, зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку представника позивача свідчить про захоплення відповідачем частини земельної ділянки позивача, чим порушені права останньої.

При цьому, колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мороко Сергія Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко