Справа № 462/5997/21 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/518/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.,

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати за період з березня по липень 2021 року в сумі 25430 гривень 16 коп., вихідну допомогу в сумі 24600 гривень 00 коп., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 15325 гривень 64 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2021 року по день ухвалення рішення. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та 28 серпня 2021 року звільнена за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України з посади провідного інженера з організації та нормування праці монтажно-складального цеху 003. Проте, відповідач не провів з нею повний розрахунок у день звільнення, зокрема, відповідач не оплатив заборгованість по заробітній платі за березень липень 2021 року, а також, не виплатив вихідну допомогу та компенсацію за невикористані щорічні відпустки. В зв`язку з наведеним, просила позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з березня по липень 2021 року в сумі 25430 гривень 16 коп., вихідну допомогу в сумі 24600 гривень 00 коп., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 15325 гривень 64 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2021 року по 10 листопада 2021 року в сумі 10000 гривень 00 коп., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 гривень 00 коп.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави 908 гривень 00 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що розмір середнього заробітку в сумі 10000,00 грн є необгрунтованим. Не може вважатись справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам справи розмір виплат середнього заробітку в сумі 10000,00 грн, оскільки рішення не містить правового висновку про те, на якій підставі суд зменшив розмір середнього заробітку, який мав сплатити відповідач за свідому, тривалу затримку виплат з його вини належних мені сум, передбачених Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», трудовим договором та Колективним договором, укладеним на підприємстві. Просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2021 року по 10 листопада 2021 року в сумі 10000 гривень 00 коп. скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2021 року по 10 листопада 2021 року в сумі 35310,72 грн.

Представник Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 28 серпня 2021 року звільнена за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України з посади провідного інженера з організації та нормування праці монтажно-складального цеху 003 відповідно до наказу № 188к від 28 липня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », що стверджується копією трудової книжки /а.с.7-9/.

Пунктом 3 наказу ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 188к від 28 липня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » передбачена виплата позивачу вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку та компенсації за невикористані щорічні відпустки за 61 календарний день /а.с.15/.

З поточної виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 29 липня 2021 року та з розрахунку заборгованості по заробітній платі, поданого суду позивачем вбачається, що заробітна плата виплачувалася позивачу у неповному обсязі, і тому заборгованість ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» по виплаті позивачу заробітної плати за період з березня по липень 2021 року склала 25430,16 грн.

ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» не надало суду належних та допустимих доказів на спростування вищевказаного розрахунку заборгованості по заробітній платі, проведеного позивачем.

Відповідно до розрахункового листка, виданого ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», за липень 2021 року ОСОБА_1 було нараховано до виплати 42233,37 грн., з яких 15325,64 грн. - компенсація за невикористані щорічні відпуски та 24600,00 грн. - вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку /а.с.12/.

З поточної виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 29 липня 2021 року вбачається, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» не провело повний розрахунок з позивачем у день звільнення, зокрема, відповідач не оплатив заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2021 року, а також, не виплатив вихідну допомогу та компенсацію за невикористані щорічні відпуски.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою покладення на роботодавця відповідальності, визначеної у статті 117 КЗпП України, у разі невиконання обов`язку провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звільнена з роботи 28.07.2021. До суду звернулася 18.08.2021з позовом про стягнення належних їй при звільненні коштів у розмірі 65355,80 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 35310,72 грн. Таким чином, колегія суддів не встановила в діях позивача свідомого тривалого самоусунення від захисту своїх порушених прав, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні збільшився через неправомірну бездіяльність позивача.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, а також не навів жодних мотивів для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно абзацу другого підпункту л) пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадянських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Судом першої інстанції визначено середньоденний заробіток в сумі 551,73 грн.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки щорічна основна відпустка не входить до розрахунку середнього заробітку.

Середньоденний заробіток становить 446,67 грн відповідно до довідки №118 наданої відповідачем(а.с.35).

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2021 року по 10 листопада 2021 року становить: 446,67 грн х 64 = 28586,88 грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і збільшити його з 10 000 грн до 28586,88 грн. В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2021 року змінити в частині стягнення з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2021 року по 10 листопада 2021 року, збільшивши цей розмір з 10 000 грн до 28586,88 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.06.2022.

Головуючий

Судді