Провадження №2/522/2429/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Профспілка «Первинна професійна спілка Одеського порту» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що 01 березня 2021 року Позивача призначено на посаду заступника директора операційних питань ДП «Одеський морський торговельний порт». Наказом ДП «Одеський морський торговельний порт» № 160К З-3 від 22.06.2021 року його було звільнено з посади заступника директора з операційних питань за прогул без поважних причин на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як зазначає Позивач 22.06.2021 року перебував на робочому місці, а відтак його звільнили незаконно. Факт перебування на робочому місці 22.06.2021 року можуть підтвердити чисельні свідки, які працювали 22.06.2021 року у ДП «Одеський морський торговельний порт». У зв`язку з чим, були відсутні підстави для звільнення, а відтак наказ ДП «Одеський морський торговельний порт» № 160К З-3 від 22.06.2021 року про припинення трудового договору є незаконним та підлягає скасуванню, так як не було підстав звільняти Позивача.

Таким чином, при визнанні незаконним та скасуванні Наказу ДП «Одеський морський торговельний порт» № 160К З-3 від 22.06.2021 року про припинення трудового договору, Позивач повинен бути поновлений на посаді заступника директора з операційних питань ДП «Одеський морський торговельний порт». Крім того, при поновленні Позивача на посаді заступника директора з операційних питань ДП «Одеський морський торговельний порт» є підстави для стягнення з ДП «Одеський морський торговельний порт» середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до дня фактичного поновлення на посаді з розрахунком середньомісячної заробітної плати у розмірі 40 000 гривень за календарний місяць. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 12 липня 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи з викликом сторін по справі.

23 липня 2021 року від представника Відповідача до суду надійшла заява із запереченнями проти розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні якої відмовлено протокольною ухвалою суду від 10 серпня 2021 року.

23 липня 2021 року від представника Відповідача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду, у задоволенні якої відмовлено протокольною ухвалою суду від 20 серпня 2021 року.

02 серпня 2021 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що позовні вимоги не визнають, оскільки Позивач був відсутній на роботі 17.06.2021 року більше трьох годин, що є грубим порушенням трудової дисципліни, законним наслідком якого стало звільнення Позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Факт відсутності Позивача на роботі підтверджується атом відсутності на роботі від 17.06.2021 року. Крім того, зазначену обставину буде підтверджено свідками. Також зазначили, що при звільненні Позивача було дотримано вимоги ч. 1 ст. 43 КЗпП України, оскільки за наслідками розгляду подання в.о. директора ДП «Одеський порт» Мясковського О.М. від 17.06.2021 року № 02-6/406 профком Профспілки «Первинна професійна спілка Одеського порту» було надано згоду на звільнення Позивача з роботи (протокол профкому № 17 від 22.06.2021 року).Таким чином, позовна заява не підлягає задоволенню, з огляду на необґрунтованість та протиправність позовних вимог.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Профспілку «Первинна професійна спілка Одеського порту».

21 жовтня 2021 року ухвалою суду заяву представника Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про виклик свідків задоволено. Викликано в якості свідків: Заступника начальника служби юридичної і договірної роботи ДП «Одеський морський торговельний порт» Сидорова Олексія Володимировича, Начальника служби з питань безпеки та протидії корупції ДП «Одеський морський торговельний порт» Мишко Владислава Володимировича, Заступника начальника відділу управління персоналом ДП «Одеський морський торговельний порт» Бойко Ганну Олександрівну. Задоволено заяву представника ОСОБА_1 про виклик свідків та викликано в якості свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В судовому засіданні 22 листопада 2021 року представник Позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник Відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні. Представник третьої особи надала свої пояснення та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Також були допитані в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

23 грудня 2021 року від представника Позивача до суду надійшла заява про подання письмових доказів, які прийняті судом 24 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року поновлено строк представнику ОСОБА_1 адвокату Прощенко Д.В. на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів. Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Прощенко Д.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (Митна площа 1, м. Одеса, 65026, Україна) інформацію про час входу ОСОБА_1 (пропуск № 49458-Ф) 17.06.2021 року на територію ДП «Одеський морський торговельний порт» та час виходу ОСОБА_1 (пропуск № 49458-Ф) 17.06.2021 року з території ДП «Одеський морський торговельний порт».

26 травня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заяви зазначено, що у зв`язку з існуючою небезпекою для життя під час приїзду до суду та перебуванні у будівлі суду, просив відкласти на іншу дату розгляд справи.

В судове засідання 26 травня 2022 року з`явився представник третьої особи. Інші учасники справи не з`явились, сповіщались належним чином. Розгляд справи відкладено на 21 червня 2022 року.

21 червня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заяви зазначено, що у зв`язку з існуючою небезпекою для життя під час приїзду до суду та перебуванні у будівлі суду, просив відкласти на іншу дату розгляд справи.

21 червня 2022 року від представника Відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

Також, 21 червня 2022 року від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

В судове засідання сторони не з`явились, сповіщені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Так, суд не приймає до уваги заяву представника ОСОБА_1 від 21 червня 2022 року про відкладення розгляду справи, оскільки представник Позивача знаючи та маючи можливість подати до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з таким клопотанням не звертався, а тільки подає ідентичні заяви про відкладення розгляду справи, які подані представником Позивача 26 травня 2022 року та 21 червня 2022 року відповідно, чим і порушує права учасників справи.

Аналогічної позиція викладене в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року по справі № 465/6555/16ц.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації прав осіб на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що учасники справи будучи повідомленими про дату та час розгляду справи в суді, не з`явились, а відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено, оскільки як зазначалось вище судом не визнано поважними причини неявки сторони Позивача. Також суд враховує, що інші учасники справи надали заяви про розгляд справи за відсутності..

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Справа перебуває на розгляді в суді з липня 2021 року.

Тож, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних доказів.

Дослідивши надані учасниками справи документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється учасниками справи, позивач ОСОБА_1 з 01.03.2021 року прийнятий на посаду заступника директора з операційних питань Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт».

22 червня 2021 року Наказом № 160К З-3 «Про припинення трудового договору» позивача ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з операційних питань Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» за прогул без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП. Даний наказ погоджений з Профспілкою «Первинна професійна спілка Одеського порту».

Підставою звільнення Позивача стало службова записка Начальника відділу з питань безпеки В.В. Мишко з якої вбачається, що 17.06.2021 року з поміж інших осіб заступник директора з операційних питань ОСОБА_1 був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, про що складено відповідні акти, у зв`язку з чим запропоновано за порушення трудової дисципліни застосувати до ОСОБА_1 захід дисциплінарного стягнення, а саме звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (прогул без поважних причин).

До зазначеної службової записки було долучено акт про відсутність на роботі та акт про відмову надати пояснення.

Дослідивши Акт про відсутність на роботі від 17.06.2021 року, вбачається, що в.о. начальника служби юридичної і договірної роботи ОСОБА_7 , начальник відділу з питань безпеки Мишко В.В., заступник начальника відділу управління персоналом ОСОБА_8 склали акт на підтвердження того, що заступник директора з операційних питань ОСОБА_1 був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 17.06.2021 року.

З Акту про відмову надати пояснення від 17.06.2021 року вбачається, що в.о. начальника служби юридичної і договірної роботи ОСОБА_7 , начальник відділу з питань безпеки Мишко В.В., заступник начальника відділу управління персоналом ОСОБА_8 склали акт на підтвердження того, заступник директора з операційних питань ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення щодо відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 17.06.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи за наслідками розгляду подання в.о. директора ДП «Одеський порт» Мясковського О.М. від 17.06.2021 р. № 02-6/406 профкомом Профспілки «Первинна професійна спілка Одеського порту» було надано згоду на звільнення позивача з роботи, що підтверджується Протоколом профкому № 17 від 22.06.2021 року (а.с. 45).

22 червня 2021 року Наказом № 160К З-3 «Про припинення трудового договору» позивача ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з операційних питань Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» за прогул без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП.

Не погодившись з наказом про звільнення за прогул без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

В порядку п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений наневизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Прогул є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня без поважних причин (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).

Необхідно відмітити, що закон не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тобто не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому суд, вирішуючи позов про поновлення на роботі саме з підстав відсутності прогулу, надає оцінку поясненням працівника з огляду на всі фактичні обставини справи, доведені відповідними доказами з дотриманням статті 76 ЦПК України. При цьому обов`язок доведення вини працівника у такому порушенні трудової дисципліни як прогул, за який має настати відповідальність у вигляді звільнення, покладено на роботодавця.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Оцінка причин як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Очевидно, поважними слід визнати такі причини, які виключають вину працівника.

Разом з тим, звільнення за вчинення прогулу (в тому числі і за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з дотриманням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень (ст. ст. 147 149 Кодексу законів про працю України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та зібрані докази у справі, суд дійшов висновку, що Відповідачем при звільненні позивача було дотримано вимоги закону щодо проведення процедури звільнення за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП.

Позивач звертаючись з позовом зазначив, що в період 22.06.2021 року перебував на робочому місці у ДП «Одеський порт». Як зазначив Позивач, факт перебування на робочому місці 22.06.2021 року можуть підтвердити чисельні свідки, які працювали 22.06.2021 року у ДП «Одеський порт».

Під час судового розгляду, у судовому засіданні 22 листопада 2021 року допитано свідків, запрошених позивачем.

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що працював в ДП «Одеський порт» з березня 2021 року та звільнився 01.07.2021 року за згодою сторін. Щодо обставин справи зазначив, що 17 червня 2021 року бачив Позивача декілька разів. Один раз до обіду потім після обіду.

Свідок ОСОБА_2 зазначив, що працював в ДП «Одеський порт» та звільнився 01.07.2021 року. Щодо обставин справи зазначив, що працює не в одній будівлі з Позивачем, проте кожний день його бачив, оскільки перетинався з Позивачем по роботі. В день звільнення бачив Позивача декілька разів приблизно з 10 години до 12 години в будівлі де працює ОСОБА_1 , не пам`ятає на якому поверсі 4 або 5 бачив Позивача, також бачив Позивача на першому поверсі в кабінеті служби безпеки до обіду.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що працював разом з Позивачем з 17.02.2021 року по 29.06.2021 року. Зазначив, що кожний день бачив Позивача, оскільки приходив до нього в прийомні години з 10 до 12 години. Також бачив до обіду Позивача на 3 поверсі близько 10 години.

Також в судовому засіданні 22 листопада 2021 року представник Позивача зазначив, що підтвердження того, що ОСОБА_1 був присутній на роботі є погодження ОСОБА_1 документів відповідно до своєї посади. Однак на підтвердження свої доводів, належних та допустимих доказів не було надано.

Представник Відповідача в судовому засіданні 22 листопада 2021 року зазначив, що відповідно до внутрішнього розпорядку у Позивача робочий день з 08 години 30 хвилин до 17 години 30 хвилин. Позивач був відсутній на робочому місці з 08 години 30 хвилин по 14 годину 00 хвилин. На підтвердження внутрішнього розпорядку було надано Додаток до Правил внутрішнього трудового розпорядку, який погоджений з головою профспілки ОСОБА_9 та затверджений В.о. Директора ДП «Одеський порт» Мясковським О.М..

Дослідивши матеріали, суд дійшов висновку, що твердження Позивача щодо його присутності на робочому місці 22.06.2021 року не знайшли свого підтвердження та не відносяться до предмету доказування, оскільки Позивача звільнено з займаної посади на відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 17.06.2021 року.

Щодо посилань представника Позивача відносно того, що Позивач погоджував документи 17.06.2021 року, тобто в день складання Акту про відсутність на роботі, також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а докази повинні бути належні та допустимі.

Щодо допитаних свідків, суд зазначає наступне.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Свідок є носієм відомостей про факти в результаті збігу обставин або безпосередньо сприймаючи події, що є обставинами даної справи, або одержавши відомості про них від інших осіб. Судовим доказом є свідчення про факти, які містяться в показаннях свідка, тому свідок і показання свідка різні поняття. Свідок джерело доказу, і показання свідка засіб доказування, який містить певну інформацію.

Вислухавши допитаних свідків, на думку суду, допитані свідки не зазначили конкретних обставин щодо конкретного факту, а саме факту присутності на роботі ОСОБА_1 17.06.2021 року протягом робочого часу, а зазначали свої міркування, судження і здогади, що містять оцінку спірної ситуації.

Жодний з свідків не зазначив конкретних обставин, які б обґрунтували твердження Позивача, що останній знаходився на робочому місці.

Слід зазначити, що інші свідки відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року в судовому засіданні допитані не були.

Щодо ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2022 року якою клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Прощенко Д.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (Митна площа 1, м. Одеса, 65026, Україна) інформацію про час входу ОСОБА_1 (пропуск № 49458-Ф) 17.06.2021 року на територію ДП «Одеський морський торговельний порт» та час виходу ОСОБА_1 (пропуск № 49458-Ф) 17.06.2021 року з території ДП «Одеський морський торговельний порт».

Суд зазначає, що витребувані документи не надходили та від Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України» не надходило повідомлення про неможливість подати докази, витребувані судом.

Згідно п. 7,8 ч. 2 ст. 84 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази, що Одеською філією ДП «Адміністрація морських портів України» було отримано відповідну ухвалу суду від 21 лютого 2022 року, проте в матеріалах справи міститься відомості про направлення відповідної ухвали від 21 лютого 2022 року до Одеської філії ДП «Адміністрація морських портів України». Також, слід зазначити, що представник Позивача до суду не звертався, для повторного витребування зазначених доказів.

З огляду на вищевикладене, суд позбавлений можливості визнати неповажними неподання таких доказів, а відтак розглядає справу за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи та зібрані докази по справі, суд дійшов переконливого висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування наказу ДП «Одеський морський торговельний порт» № 160К З-3 від 22.06.2021 року про припинення трудового договору, оскільки спростовуються письмовим доказами наданими відповідачем.

Щодо вимог про поновлення Позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд зазначає, що дані вимоги є похідними, оскільки Позивачу відмовлено у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування наказу, слід відмовити у задоволенні вимог про поновлення Позивача на роботі та стягнення на користь Позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, з`ясовуючи вказані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не знайшли свого підтвердження, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктами 2, 8 Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення по цивільній справі, рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи та зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування.

Провівши всебічне, повне дослідження та оцінку наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивачу.

Керуючись ст. 76, 81, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Профспілка «Первинна професійна спілка Одеського порту» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 24 червня 2022 року.

Суддя Чернявська Л.М.