П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

за участю секретарки судового засідання Бочко Л. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Куліша Віктора Миколайовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року, ухвалене суддею Монич О. В.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Куліша В.М. (далі банк, ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 24.09.2008 між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 117.1/АА-00011.08.2, за умовами якого банк надав позичальнику для купівлі автомобіля не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 8 876,84 доларів США строком до 28.01.2015 та зі сплатою 14,50% річних.

10 січня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої пункти 4.2., 4.4. кредитного договору викладено в такій редакції, а саме: пункт 4.2. «Проценти за користування кредитами нараховуються Банком щомісяця, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредитів Позичальником за цим договором», пункт 4.4. «У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строк, установлений у пункті 1.1. цього Договору, нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів Позичальником за цим Договором».

Із метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника за цим кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № 117.1/АА-00011.08.2-3 від 24.09.2008, згідно з яким він передав у заставу банку належне йому на праві власності майно - автомобіль марки ЗАЗ, модель TF699P, 2008 року випуску, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також 24.09.2008 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 117.1/АА-0011.08.2-3/П із метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до пунктів 1.1., 1.3. договору поруки поручителька ОСОБА_2 зобов`язалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, та вона бере на себе зобов`язання відповідати перед банком у тому ж обсязі, на тих же умовах і у такі же строки, що і позичальник.

Зазначав банк і те, що 20.12.2013 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 308/9178/13-ц за позовом АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором № 117.1/АА-00011.08.2 від 24.09.2008, яким позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Родовід Банк» заборгованість у розмірі 6 376,05 доларів США. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Це рішення суду набрало законної сили.

Однак станом на 15.12.2016 зобов`язання залишаються невиконаними, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості за період з 25.05.2013 по 15.12.2016 становить 2 685,30 доларів США, що еквівалентно 70 643,30 гривням.

Посилаючись на наведені вище обставини банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 117.1/АА-00011.08.2 від 24.09.2008 за період з 25.05.2013 по 15.12.2016 у розмірі 2 685,30 доларів США, що еквівалентно 70 643,30 гривням, з яких: - 2 055,79 доларів США (54 089,52 грн) нараховані проценти по кредиту; - 421,94 доларів США (11 100 грн) і 205,57 доларів США (5 460 грн) три проценти річних від суми прострочених процентів по кредиту, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2018 цей позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 117.1/АА-00011-08.2 від 24.09.2008 за період з 25.05.2013 по 15.12.2016 у розмірі 2 685,30 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ становить 70 643,30 грн), а також судові витрати в розмірі 1 378 гривень.

У жовтні 2020 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд указаного заочного рішення суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд цього заочного рішення суду відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилалась на незаконність та необґрунтованість даного заочного рішення внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не враховано укладення кредитного договору строком саме до 24.09.2013, а не до 28.01.2015, та всю кредитну заборгованість уже було стягнуто на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2013 у справі № 308/9178/13-ц.

Зазначала, що вона як поручителька була обізнана із датою остаточного повернення кредиту її колишнім чоловіком позичальником ОСОБА_1 лише у строк до 24.09.2013. Додаткову угоду від 10.01.2011 щодо зміни строку нарахування процентів, а саме до повного погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, не підписувала, письмову згоду на збільшення строку повного погашення заборгованості позичальником ОСОБА_1 не надавала, а відтак порука є припиненою.

Також указувала і на пропуск банком строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на наведені вище обставини просила оскаржене заочне рішення скасувати та у задоволенні позову ПАТ «Родовід банк» відмовити.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.12.2021, зокрема поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ТОВ «Вердикт Капітал» (правонаступник позивача ПАТ «Родовід Банк») посилалося на її безпідставність та надуманість, просило у задоволенні такої відмовити, а оскаржене заочне рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянтки (відповідачки) ОСОБА_2 адвокат Пітух В.І. апеляційну скаргу підтримав із підстав наведених у ній, просив таку задовольнити, оскаржене заочне рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ТОВ «Вердикт Капітал» (правонаступник позивача ПАТ «Родовід Банк») у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Водночас 13.06.2022 на електронну пошту Закарпатського апеляційного суду від представника ТОВ «Вердикт Капітал» - адвоката Бовгирі О.П. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на це та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, на переконання колегії суддів, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника апелянтки ОСОБА_2 адвоката Пітуха В.І., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У цій справі заочне рішення місцевого суду відповідачем ОСОБА_1 не оскаржене. Водночас вимогою апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 є скасування заочного рішення в цілому та відмови у задоволенні позову повністю, тобто і щодо іншого учасника справи ОСОБА_1 , проте апелянтка ОСОБА_2 не управі зі власної ініціативи і без відповідних на те повноважень просити апеляційний перегляд цього заочного рішення суду відносно іншого відповідача у справі. Відтак дане заочне рішення в частині щодо відповідача ОСОБА_1 апеляційним судом не переглядається, а тому предметом і межами апеляційного розгляду є оскаржене заочне рішення лише відносно відповідачки ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості та доведеності, проте колегія суддів із такими висновками місцевого суду погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що 24.09.2008 між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 117.1/АА-00011.08.2 (надалі кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику для купівлі автомобіля не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 8 876,84 доларів США терміном до 24.09.2013 та зі сплатою 14,50% річних /пункти 1.1, 1.2., 1.5 кредитного договору/ (а.с.9, 10).

За цих обставин є слушним довід апеляції про помилковість твердження позивача і висновку місцевого суду, що цей кредитний договір був укладений строком до 28.01.2015, оскільки пунктом 1.1. кредитного договору, передбачено такий строк саме до 24.09.2013.

Відповідно до пунктів 1.7., 1.7.1. кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава автомобіля марки «ЗАЗ», на підставі договору застави № 117.1/АА-00011.08.2-3 від 24.09.2008, та додатковим забезпеченням виконання умов цього кредитного договору є порука ОСОБА_2 , згідно з договором поруки № 117.1/АА-00011.08.2-3/П від 24.09.2008.

Так, із метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника за цим кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № 117.1/АА-00011.08.2-3 від 24.09.2008, згідно з яким він передав у заставу банку належне йому на праві власності майно - автомобіль марки ЗАЗ, модель TF699P, 2008 року випуску, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.24, 25).

Також 24.09.2008 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 117.1/АА-00011.08.2-3/П із метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до пунктів 1.1., 1.2, 1.3. договору поруки поручителька ОСОБА_2 : - зобов`язалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії між банком і позичальником; - підтвердила про ознайомлення з умовами кредитного договору на суму кредиту 8 876,84 доларів США під 14,50 процентів річних та строком повного погашення заборгованості за кредитом до 24.09.2013; - зобов`язалася відповідати перед банком у тому ж обсязі, на тих же умовах і у такі же строки, що і позичальник. Пунктами 4.1 - 4.3, 5.5 цього договору поруки передбачено, що: 1) цей договір уступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором; 2) у разі продовження строків повернення позичальником кредиту та сплати ним процентів за кредитним договором строк дії цього договору за згодою сторін може бути збільшений на строк продовження строків повернення кредиту та сплати процентів позичальником; 3) цей договір припиняється припиненням дії кредитного договору, а також у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України; 4) зміни до цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод (а.с.26 та на звороті).

10 січня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої пункти 4.2., 4.4. кредитного договору викладено в такій редакції, а саме: пункт 4.2. «Проценти за користування кредитами нараховуються Банком щомісяця, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредитів Позичальником за цим договором», пункт 4.4. «У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строк, установлений у пункті 1.1. цього Договору, нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів Позичальником за цим Договором». Згідно з пунктом 5 цієї додаткової угоди, вона набуває чинності з дня її підписання сторонами та скріплення печаткою банку (а.с.13).

Будь-яких доказів укладення з поручителькою ОСОБА_2 цієї додаткової угоди № 1 до кредитного договору або ж додаткової угоди до договору поруки про зміну у сторону збільшення строку та умов виконання основного зобов`язання, тобто фактичного збільшення обсягу її відповідальності, у матеріалах справи немає.

Також рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2013, що набрало законної сили і не заперечується сторонами, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Родовід Банк» заборгованість у розмірі 6 376,05 доларів США. У задоволені решти позовних вимог відмовлено (31-36).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, тут і надалі ЦК України в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Положеннями частини першої ст. 628 ЦК України констатовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає зі суті кредитного договору.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, уключаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Отож, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Як регламентує ст. 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Так, ч. 1 цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки 24.09.2008) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За загальним правилом, установленим ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас за змістом ч. 3 ст. 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

За правилами, передбаченими абзацом 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, установлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених учиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Положення ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 ч. 1 ст. 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних учинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18 9 (провадження № 12-7гс20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуються апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин .

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктами 4.2, 5.5. договору поруки сторони узгодили між собою, що у разі продовження строків повернення позичальником кредиту та сплати ним процентів за кредитним договором строк дії цього договору за згодою сторін може бути збільшений на строк продовження строків повернення кредиту і сплати процентів позичальником, та зміни до цього договору поруки відбуваються у порядку укладення додаткових угод.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 як поручителька письмової згоди на зміну у сторону збільшення строку та умов виконання основного зобов`язання, тобто фактичного збільшення обсягу своєї відповідальності, не надавала.

Водночас згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень на збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатися як надання ним згоди на такі зміни (постанова Верховного Суду від 17.11.2020 у справі № 705/3113/15, провадження № 61-20552св19).

Отож, на переконання колегії суддів, умовами додаткової угоди від 10.01.2011 до кредитного договору, укладеного між банком і позичальником ОСОБА_1 , суттєво збільшився строк виконання основного зобов`язання та умови його виконання, в тому числі щодо періоду нарахування процентів за користування кредитом, тобто фактично збільшився обсяг відповідальності поручительки ОСОБА_2 , на що вона письмової згоди не давала, додаткових угод, як це передбачено пунктом 5.5. договору поруки не укладала, а відтак її порука є припиненою з цього часу (10.01.2011) в силу закону на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України (у відповідній редакції).

За наведених вище обставин місцевий суд дійшов помилково висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку до поручительки ОСОБА_2 , оскільки порука є припиненою.

Зважаючи на те, що права банку відносно вимог до поручительки ОСОБА_2 не є порушеними, так як порука є припиненою з 10.01.2011, що є підставою для відмови у позові ПАТ «Родовід банк» саме з цих підстав, а тому є відсутня необхідність надавати оцінку доводам апеляційної скарги щодо пропуску чи не пропуску позивачем строку позовної давності у цій справі, застосування якої можливе лише в разі установлення порушеного права позивача.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги щодо відповідачки-поручительки ОСОБА_2 , які не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 4909/04, рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, § 58).

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції в межах апеляційного перегляду справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки, як уже зазначалося вище, апелянтка не вправі просити скасування заочного рішення суду відносно іншого учасника справи відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин, оскаржене заочне рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судового збору не може вважатись законним та обґрунтованим, а відтак, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, в цій частині підлягає скасуванню з одночасним ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором № 117.1/АА-00011-08.2 від 24.09.2008 за період з 25.05.2013 по 15.12.2016, що складає 2 685,30 доларів США (що еквівалентно 70 643,30 гривень) та судових витрат у розмірі 689 гривень скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді