ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25901/21

Провадження № 22-ц/4820/1089/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/25901/21 за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року в складі судді Карплюка О.І. по справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу із врахуванням встановленого індексі інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 30 295 грн 99 коп з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 6 078 грн 36 коп. та трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 2 728 грн 86 коп, а всього 39 100 грн 21 коп.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 10 серпня 2015 року № 102 о/с ОСОБА_1 з 17 серпня 2015 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання, а 19 серпня 2015 року між НАВС та відповідачем укладено договір № СЛ 15-570 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом НАВС від 06 листопада 2015 року № 192 відповідача звільнено з ОВС з продовженням навчання в НАВС у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади. Відповідно до наказу від 11 листопада 2015 року № 202 о/с ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року призначено на посаду курсанта 1-го курсу з присвоєнням спеціального звання рядового поліції, а наказом від 24 жовтня 2017 року № 166 о/с відповідача було відраховано з НАВС.

Позивач посилався, що ОСОБА_1 в період з 17 серпня 2015 року по 23 жовтня 2017 року відповідно до умов договору у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утримання на житло та комунальні послуги. Оскільки НАВС є державним навчальним закладом із специфічними умовами навчання, тому відповідач по закінченню навчання мав би відпрацювати трирічний термін після закінчення навчання, але він достроково звільнився, отже зобов`язаний відшкодувати витрати на навчання. Згідно наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_1 має обов`язок відшкодувати наступні витрати: 6 656 грн 51 коп витрати на грошове забезпечення відповідача; 6 907 грн 18 коп витрати на продовольче забезпечення; 2 808 грн 66 коп витрати на речове забезпечення; 13 923 грн 64 коп витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих відповідачем енергоносіїв, а всього 30 295 грн 99 коп. Про необхідність відшкодування понесених позивачем витрат ОСОБА_1 був ознайомлений особисто, крім того, 26 жовтня 2017 року між НАВС та ОСОБА_1 був укладений договір про розстрочення суми відшкодування витрат, а також написав розписку в якій зобов`язався повернути кошти, однак в добровільному порядку своїх зобов`язань не виконав.

Крім того, посилався позивач, що оскільки договір про розстрочення боргу був укладений 26 жовтня 2017 року і в той же день ОСОБА_1 написав розписку про визнання бору, а договір був укладений на один рік, тому саме з цієї дати 26 жовтня 2018 року розпочався і строк позовної давності, який не пропущено на час звернення з даним позовом до суду.

Також, на думку позивача в зв`язку з неналежним виконанням взятого на себе зобов`язання ОСОБА_1 має відшкодувати інфляційні витрати та три відсотка річних від суми заборгованості.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2022 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі, в сумі 2 524 грн 67 коп, три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 223 грн 22 коп, інфляційні витрати в сумі 491 грн 50 коп та судовий збір - 188 грн 07 коп.

Національної академії внутрішніх справ не погодилася з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що з моменту звільнення зі служби та відрахування з НАВС відповідно до умов договору № СД 15-570 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та Договору розстрочення суми витрат пов`язаних з утриманням від 26 жовтня 2017 року у ОСОБА_1 виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у НАВС. Відповідач, підписавши Договір розстрочення, визнав свій борг та зобов`язався сплатити суму витрат протягом одного року, а в разі прострочення виконання основного зобов`язання повинен відшкодувати штрафні санкції у вигляді інфляційних витрат та трьох відсотків річних. На думку апелянта, висновок суду про пропуск строку позовної давності є незаконним, оскільки договір про розстрочення боргу між сторонами був укладений 26 жовтня 2017 року, терміном на один рік, тобто до 26 жовтня 2018 року, а позов про стягнення коштів поданий 26 жовтня 2021 року, отже в межах трирічного строку позовної давності, тому безпідставним є висновок суду про стягнення витрат лише з огляду на останній платіж який мав би бути здійснений до 20 листопада 2018 року. Крім того, вказує апелянт, що суд першої інстанції, стягуючи суму лише за останній місяць, здійснення проплати, невірно порахував виходячи із суми 2524 грн 67 коп інфляційні витрати і 3% річних.

Тому, з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі Національної академії внутрішніх справ просила скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Огороднік В.В. подав відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, оскільки судом правильно визначено, що перебіг строку позовної давності починається з 25 жовтня 2017 року, тобто наступного дня після прийняття наказу від 24 жовтня 2017 року № 166 о/с яким відповідача було відраховано з НАВС та закінчується 26 жовтня 2020 року. Отже вважає представник відповідача, що позивач мав можливість звернутися до суду з позовом до закінчення строку позовної давності, а саме в період з 25 жовтня 2017 року по 26 жовтня 2020 року. Посилання позивача, що перебіг строку позовної давності переривається у зв`язку з укладенням 26 жовтня 2017 року договору про розстрочення сплати коштів не заслуговують на увагу, оскільки проплата коштів відповідно до укладеного договору мала здійснюватися рівними щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця. Таким чином, перший платіж ОСОБА_1 мав здійснити до 20 листопада 2017 року, а останній 26 жовтня 2018 року, тому НАВС не отримавши кошти 20 листопада 2017 року вже довідалася про порушення свого права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Так судом встановлено, що згідно наказу від 10 серпня 2015 року № 102 о/с ОСОБА_1 з 17 серпня 2015 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до НАВС.

19 серпня 2015 року між НАВС та ОСОБА_1 укладено договір № СЛ 15-570 про підготовку здобувача вищої освіти у вищому навчальному закладі МВС України.

Наказом НАВС від 06 листопада 2015 року № 192 о/с ОСОБА_1 звільнено з ОВС з продовженням навчання в НАВС у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади установи, організації), а саме до навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів слідства та кримінальної міліції.

Відповідно до наказу від 11 листопада 2015 року № 202 о/с ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року призначено на посаду курсанта 1-го курсу з присвоєнням спеціального звання рядового поліції.

Наказом ректора НАВС України від 24 жовтня 2017 року № 166 о/с відповідача було відраховано з НАВС на підставі п.п. 2. п. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» за власним бажанням та затверджено розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в НАВС в сумі 30295,99 грн..

Згідно довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця У НАВС, на момент відрахування ОСОБА_1 мав борг щодо витрат пов`язаних з утриманням у НАВС., а саме 6 656 грн 51 коп витрати на грошове забезпечення відповідача; 6 907 грн 18 коп витрати на продовольче забезпечення; 2 808 грн 66 коп витрати на речове забезпечення; 13 923 грн 64 коп витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих відповідачем енергоносіїв, а всього 30 295 грн 99 коп.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до НАВС з проханням надати йому можливість сплачувати суму заборгованості частинами, тобто розстрочити борг, наявність якого визнавав в повному обсязі.

Тому, 26 жовтня 2017 року між НАВС та ОСОБА_1 укладено Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС.

Згідно укладеного договору ОСОБА_1 , зобов`язався сплатити суму відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в розмірі 30 295 грн 99 коп, протягом одного року з дня підписання цього Договору.

Вказані обставини визнавалися сторонами по справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною першою статті 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна зі сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, наказом від 10 серпня 2015 року № 102 о/с ОСОБА_1 з 17 серпня 2015 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до НАВС, наказом від 11 листопада 2015 року № 202 з 07 листопада 2015 року призначено на посаду курсанта 1-го курсу з присвоєнням спеціального звання рядового поліції.

Згідно статті 1 Закону України «Про поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Поліцейські проходять службу в поліції під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

За нормами ст. 60 цього ж Закону відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно до частини 4 ст. 74 Закону особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Встановлено, що наказом ректора НАВС України від 24 жовтня 2017 року № 166 о/с відповідача було відраховано з НАВС на підставі п.п. 2. п. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» за власним бажанням.

Суд першої інстанції зробив висновок, що у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 та ч.1 256 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а провадження в справі відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 255 і ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України слід закрити.

На виконання вимог ч. 1 ст. 256, ст. 377 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Хмельницької окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю відповідно до ст. 26 КАС України і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу із врахуванням встановленого індексі інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Хмельницької окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова