ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3961/22 Справа № 216/1116/17 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/1116/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Бадалян Н.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД КР» (надалі - ТОВ «ШЛЯХБУД КР») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди, який неодноразово уточнювала.

Позовна заява, з урахуванням уточнень та неї, мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 працювала начальником бюро з організації праці та заробітної плати цеху загальноцехової дільниці залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР» з 16.01.2015 року.

Наказом Про звільнення ОСОБА_1 №36-к від 13.02.2017 року вона була звільнена, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 21.11.2016 року їй було повідомлено, що адміністрацією ТОВ «ШЛЯХБУД КР» 18.11.2016 року було видано наказ №122 Про скорочення штату та чисельності працівників щодо виведення з 23.01.2017 року з штатного розпису загальноцехового персоналу залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» посад енергетика цеху, провідного бухгалтера та начальника бюро з організації праці та заробітної плати, тобто щодо скорочення чисельності персоналу цеху на 3 штатні одиниці. При цьому, у вищевказаному наказі не йшла мова про необхідність скорочення та вивільнення саме ОСОБА_1 , про ознайомлення її за два місяці про наступне скорочення тощо, а йшла мова виключно про зміну організаційної структури Товариства. Водночас, повідомленням №1121/2 від 21.11.2016 року, без будь-якої правової підстави (оскільки відповідний наказ відносно саме її скорочення та наступного вивільнення на підприємстві не видавався), відповідачем в межах цеху, а не підприємства, було запропоновано переведення на професію, а не на посаду, комірника залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР», а інші посади взагалі не пропонували. При цьому, наголошує на тому, що, після попередження її про звільнення, адміністрація ТОВ «ШЛЯХБУД КР» приймала на різні посади нових працівників, однак їй ці посади не було запропоновано. Зокрема, після повідомлення про скорочення, адміністрацією прийнято рішення про внесення змін до штатного розкладу цеху та з 03.01.2017 року введено посаду бухгалтера, яку позивачка за своєю економічною освітою могла б обійняти, але їй не тільки не було запропоновано зайняту новостворену вакантну посаду, а навпаки, на неї 04.01.2017 року було прийнято сторонню особу - ОСОБА_2 .

Також, зазначає, що жодної інформації про повідомлення первинної профспілкової організації про майбутні зміні в штатному розписі підприємства та подальше вивільнення працівників в наказі №122 від 18.11.2016 року не міститься, як і не міститься в наказі №36-к від 13.02.2017 року, що свідчить про порушення роботодавцем трудового законодавства та недотримання ним процедури звільнення працівників за скороченням штату. При цьому, станом на 13.02.2017 року, розгляд будь-яких подань профспілкою, членом якої є позивачка, на звільнення її в порядку ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за її участю не проводився і на жодне засідання профспілкового комітету її для участі запрошено не було.

Крім того, наголошує на тому, що відповідачем була скорочена посада начальника бюро з організації праці, в той час як посада інженера з організації праці залишилася. Проте, не зважаючи на те, що вона має більш високу кваліфікацію, й переважне право на залишення на роботі, через те, що вона є єдиною працюючою особою в сім`ї й на її утриманні перебувають непрацездатна мати та дитина-студент, яка навчається на денній формі навчання на платній основі та не має джерел доходів, переведення на однорідну професію чи посаду їй відповідачем не було запропоноване. При цьому, ОСОБА_3 , яка займала посаду інженера з організації праці, не мала вищої освіти за відповідною спеціальністю, закінчила технікум з іншої спеціальності, у зв`язку з чим її освіта в цілому не відповідала вимогам, вказаним в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників.

Неправомірне звільнення з роботи призвело до моральних страждань позивачки, переживань, емоційного перевантаження, оскільки вона була позбавлена права працювати та заробляти собі кошти для своєї життєдіяльності, для утримання непрацездатної матері та сина, який навчається на денній формі навчання та не має можливості отримувати відповідні доходи. Вона була змушена витрачати додатковий час для пошуку нової роботи, не могла в повному обсязі реалізовувати свої професійні знання, в неї погіршилися відносини з іншими працівниками, вона мала докладати додаткових зусиль для організації життя.

Посилаючись на викладене, просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «ШЛЯХБУД КР» Про звільнення ОСОБА_1 №36-к від 13.02.2017 року та поновити її на посаді начальника бюро з організації праці та заробітної плати цеху загально-цехової дільниці залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР»; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, виходячи з середньоденної заробітної плати 315,62 грн. (за період з 14.02.2017 року до 25.01.2022 року, що складає 396 103,10 гривень); стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану незаконним звільненням в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачці була запропонована лише одна посада, яка згодом теж підлягала скороченню, тоді як на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» були вільні посади, на які призначалися робітники, однак ці посади позивачці взагалі не було запропоновано. Зокрема, 03 січня 2017 року на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» було прийнято на роботу бухгалтера ОСОБА_2 та обліковця ОСОБА_4 , й за своєю освітою та кваліфікацією позивачка могла б обіймати ці посади, однак їй не було повідомлено про наявність вільних посад та не запропоновано переведення на ці посади. Також, 11 листопада 2016 року на посаду провідного бухгалтера була прийнята ОСОБА_5 , яка оформила відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про наявність вільної посади.

Також, позивачка не погоджується із посиланням суду на Акт перевірки Держпраці, оскільки перевірка дотримання ТОВ «ШЛЯХБУД КР» трудового законодавства відбувалася в проміжок часу з 11.01.2017 року по 18.01.2017 року, тобто до звільнення позивачки (13.02.2017 року), з огляду на що в ході перевірки об`єктивно не могло б бути встановлено жодних порушень при звільненні позивачки.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що позивачку не було повідомлено про розгляд профспілкою питання про можливість її скорочення, тобто вона була позбавлена можливості висловити свої доводи та міркування з приводу скорочення, в тому числі й з приводу наявних вільних посад.

Вважає, що її звільнення з посади є незаконним, що є підставою для поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ТОВ «ШЛЯХБУД КР» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Колесніченко І.В., які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2015 року, наказом про прийняття на роботу №125-к у зв`язку з переведенням з ТОВ «ШЛЯХПОСТАЧ КР», ОСОБА_1 була прийнята до ТОВ «ШЛЯХБУД КР» на посаду начальника бюро з організації праці та заробітної плати залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» (т.1 а.с.15).

17 жовтня 2016 року на ТОВ «ШЛЯХБУД КР», відповідно до протоколу наради щодо скорочення чисельності та штату працівників, було вирішено скоротити чисельність та штат працівників, а саме посади: енергетик цеху в кількості 1 штатної одиниці; провідний бухгалтер в кількості 1 штатної одиниці; начальник бюро з організації праці та заробітної плати цеху в кількості 1 штатної одиниці (т.1.а.с.71-72).

Штатними розписами керівників, професіоналів, спеціалістів, службовців та робітників залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР», затвердженим наказом №21ВП від 29.07.2016 року і затвердженим наказом №ЗВП від 23.01.2017 року встановлено, що відбулось скорочення штату працівників, при цьому, у порівнянні з плановою, чисельність (штатних одиниць) на загальноцеховій дільниці (на якій працювала ОСОБА_1 ), станом на 29.07.2016 року, існувало 25 штатних одиниць, на 23.01.2017 року їх скоротилося вже до 18, також у новому штатному розписі вже відсутня посада, яку займала позивачка (т.1 а.с.73-81).

17.10.2016 року ТОВ «ШЛЯХБУД КР» листом повідомило Голову профспілкового комітету про майбутнє (з 23.01.2017 року) скорочення штату (т.1. а.с.96)

Наказом №122 від 18 листопада 2016 року про скорочення штату та чисельності працівників чисельність загальноцехового персоналу залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК», з 23.01.2017 року скорочено на 3 штатні одиниці та 23.01.2017 року затверджено штатний розпис у новій редакції, з урахуванням виключених із штатного розпису професій (посад) у зв`язку з скороченням штату працівників і зміною організації виробництва і праці (т.1 а.с.114).

Листом №1121/2 від 21 листопада 2016 року ТОВ «ШЛЯХБУД КР» повідомило ОСОБА_1 про майбутнє скорочення штату, при якому буде скорочено посаду, яку вона займає, а саме посаду начальника бюро з організації праці та заробітної плати цеху, а також запропоновано позивачці переведення на посаду комірника залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР», від переведення на яку ОСОБА_1 відмовилась, що підтверджується її підписом від 21.11.2016 року (т.1. а.с.115).

Відповідно до довідок про чисельність вакантних посад на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» в судовому засіданні було встановлено, що станом на день звільнення позивачки, станом на 21.11.2016 року, станом на 12.12.2016 року, станом на 31.01.2017 року, станом на 06.02.2017 року (постійних та тимчасових) у відповідача були відсутні вакансії, які б відповідали кваліфікації та спеціальності позивачки ОСОБА_1 (т.1 а.с.97-113).

21.12.2016 року ТОВ «ШЛЯХБУД КР» було надіслано голові профспілкового комітету ТОВ «ШЛЯХПОСТАЧ КР», членом якого була позивачка, подання №1221/4 для отримання згоди на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з позивачкою (т.1. а.с.116).

10.01.2017 року у своїй постанові № 1 профспілковий комітет, розглянувши подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , надав згоду на розірвання трудового договору з начальником бюро з організації праці та заробітної плати цеху загальноцехової дільниці залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників ТОВ «ШЛЯХБУД КР» за п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 117).

13 лютого 2017 року на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» було видано наказ №19 «Про дисциплінарне стягнення» до ОСОБА_1 , підставою для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани, як зазначено в наказі № 19 від 13.02.2017 року, була неякісна підготовка документів на засідання балансової комісії і несумлінне виконання обов`язків згідно Посадової інструкції, що є порушенням п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п.4.11 Посадової інструкції. (Т.1 а.с.124).

На день запланованого звільнення ОСОБА_1 знаходилася на лікарняному, у зв`язку з чим, на виконання ч.8 ст. 43 КЗпП України, ТОВ «ШЛЯХБУД КР», поданням №0203/8 від 03.02.2017 року, вдруге звернулось до Голови профспілкового комітету ТОВ «ШЛЯХПОСТАЧ КР» задля отримання згоди на розірвання трудового договору з позивачкою (т.1 а.с.118).

13 лютого 2017 року постановою профспілкового комітету №3 від 13.02.2017 року щодо розгляду подання про розірвання трудового договору, вдруге була надана згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з начальником бюро з організації праці та заробітної плати залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ОСОБА_1 (т.1 а.с.119).

Наказом №36-к від 13 лютого 2017 року ТОВ «ШЛЯХБУД КР» ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника бюро з організації праці та заробітної плати залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК»13.02.2017 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України (т.1 а.с.120).

Одночасно зі звільненням ОСОБА_1 , з нею було проведено розрахунок, виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, а після надходження на підприємство грошових коштів від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 23.02.2017 року і лікарняні, що підтверджується довідкою про середню заробітну плату (дохід) від 18.04.2017 року №56, банківською випискою за 13.02.2017 року та 23.02.2017 року, а також відомістю нарахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (Остаточний розрахунок при звільненні), №71 (Компенсація за невикористану відпустку ) та №89 (Лікарняні) (т.1 а.с.121-123, 125-127).

13.02.2017 року ОСОБА_1 було видно копію наказу про звільнення з роботи, що підтверджує її особистий підпис на Наказі «Про звільнення ОСОБА_1 » №36-3 від 13.02.2017 року, а також в день звільнення позивачка отримала свою трудову книжку, що підтверджує її підпис на особовій картці працівника (т.1 а.с.120, 64-65).

Згідно з актом перевірки Державної служби України з питань праці від 20.01.2017 року №/4.7-11 порушень вимог чинного законодавства про працю при звільненні ОСОБА_1 не було встановлено (т.1 а.с. 128-148).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд першої інстанції врахував скорочення штату працівників на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» та виходив з відсутності порушень процедури звільнення з роботи позивачки ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2016 року на ТОВ «ШЛЯХБУД КР», відповідно до протоколу наради щодо скорочення чисельності та штату працівників, було вирішено скоротити чисельність та штат працівників, а саме посади: енергетик цеху в кількості 1 штатної одиниці; провідний бухгалтер в кількості 1 штатної одиниці; начальник бюро з організації праці та заробітної плати цеху в кількості 1 штатної одиниці (т.1.а.с.71-72).

Штатними розписами керівників, професіоналів, спеціалістів, службовців та робітників залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР», затвердженим наказом №21ВП від 29.07.2016 року і затвердженим наказом №ЗВП від 23.01.2017 року встановлено, що відбулось скорочення штату працівників, при цьому, у порівнянні з плановою, чисельність (штатних одиниць) на загальноцеховій дільниці (на якій працювала ОСОБА_1 ), станом на 29.07.2016 року, існувало 25 штатних одиниць, на 23.01.2017 року - 18 штатних одиниць (т.1 а.с.73-81), а тому колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції щодо проведення підприємством скорочення чисельності штату працівників.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом першої інстанції було встановлено, що про наступне вивільнення ОСОБА_1 персонально було попереджено 21 листопада 2016 року, наказ про звільнення був виданий 13 лютого 2017 року, тобто відповідач не допустив порушення, передбаченого законодавством 2-х місячного строку попередження.

Отже, ОСОБА_1 була ознайомлена про заплановане вивільнення, та про те, що вона може бути звільнена по п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП в першу чергу пропонується робота: відповідної спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або нижчим рівнем оплати праці).

Отже, виходячи з системного тлумачення частин першої та другої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Отже, обов`язок роботодавця працевлаштувати працівника, який підлягає скороченню, полягає у необхідності запропонувати йому вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 березня у справі № 331/8965/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №461/3024/18.

Як встановлено судом, листом №1121/2 від 21 листопада 2016 року ТОВ «ШЛЯХБУД КР» повідомило ОСОБА_1 про майбутнє скорочення штату, при якому буде скорочено посаду, яку вона займає, а саме посаду начальника бюро з організації праці та заробітної плати цеху, а також запропоновано позивачу переведення на посаду комірника залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР», від переведення на яку ОСОБА_1 відмовилась, що підтверджується її підписом від 21.11.2016 року (т.1. а.с.115), тобто ТОВ «ШЛЯХБУД КР» виконало вимоги щодо працевлаштування позивачки, яка не надала згоди на переведення на вакантну посаду.

Крім того, відповідно до довідок про чисельність вакантних посад (постійних та тимчасових) на ТОВ «ШЛЯХБУД КР», станом на 21.11.2016 року, станом на 12.12.2016 року, станом на 31.01.2017 року, станом на 06.02.2017 року та станом на день звільнення позивачки, у відповідача були відсутні вакансій, які б відповідали кваліфікації та спеціальності позивачки ОСОБА_1 (т.1 а.с.97-113), а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення ТОВ «ШЛЯХБУД КР» вимог статті 49-2 КЗпП України.

Не приймаються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» були вільні посади, на які призначалися робітники, однак ці посади позивачці взагалі не було запропоновано, зокрема, 03 січня 2017 року на ТОВ «ШЛЯХБУД КР» було прийнято на роботу бухгалтера ОСОБА_2 та обліковця ОСОБА_4 , й за своєю освітою та кваліфікацією позивачка могла б обіймати ці посади, однак їй не було повідомлено про наявність вільних посад та не запропоновано переведення на ці посади, а 11 листопада 2016 року на посаду провідного бухгалтера була прийнята ОСОБА_5 , яка оформила відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про наявність вільної посади.

Так, згідно Посадової інструкції начальника бюро з організації праці та заробітної плати залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК», на посаду начальника бюро з організації праці та заробітної плати залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» призначається особа, яка має вищу економічну освіту, та на своїй посаді здійснює виконання робіт по організації, оплаті праці в залізничному цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» (т. 2 а.с. 218-222).

Згідно Посадової інструкції бухгалтера залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК», на посаду бухгалтера залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» призначається особа, яка має вищу освіту відповідного направлення підготовки, та на своїй посаді здійснює постановку і ведення аналітичного і систетичного обліку активів і зобов`язань в межах своїх посадових обов`язків (т. 2 а.с. 223-226).

Згідно Посадової інструкції обліковця залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК», на посаду обліковця залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» призначається особа, яка має повну вищу освіту, професійно-технічну освіту чи повну середню освіту і пройшла професійну підготовку безпосередньо на виробництві, та на своїй посаді здійснює табельний облік службовців, контроль за дотриманням трудової дисципліни працівниками дільниці шляху кар`єрного транспортного цеху (т. 2 а.с. 227-229).

Отже, враховуючи кваліфікацію та професійні навички позивачки ОСОБА_1 , яка до скорочення штату працівників, обіймала посаду начальника бюро з організації праці та заробітної плати залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК», роботодавець ТОВ «ШЛЯХБУД КР» правомірно не пропонував останній посади обліковця залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» та бухгалтера залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК», як такі, що не відповідають кваліфікації позивачки.

Крім того, необхідно зазначити, що, згідно з п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», вакансія це вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, якщо працівник відсутній у зв`язку із хворобою, відрядженням, відпусткою посада, яку він займає, не є вакантною.

Посада жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною і прийняття працівників на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що 11 листопада 2016 року на посаду провідного бухгалтера була прийнята ОСОБА_5 , яка оформила відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про наявність вільної посади, є неприйнятними.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

10.01.2017 року у своїй постанові № 1 профспілковий комітет, розглянувши подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , надав згоду на розірвання трудового договору з начальником бюро з організації праці та заробітної плати цеху загальноцехової дільниці залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників ТОВ «ШЛЯХБУД КР» за п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 117).

Крім того, 13 лютого 2017 року постановою профспілкового комітету №3 від 13.02.2017 року щодо розгляду подання про розірвання трудового договору, вдруге була надана згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з начальником бюро з організації праці та заробітної плати залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ІнГЗК» ОСОБА_1 (т.1 а.с.119).

Отже, роботодавцем ТОВ «ШЛЯХБУД КР» дотримано вимог ст. 43 КЗпП України при розірванні трудового договору із позивачкою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правові підстави для залишення позивачки на роботі відсутні, а при її звільненні відповідачем дотриманні вимоги закону й трудові права позивачки не порушені, у зв`язку з чим підстав для поновлення позивачки на роботі немає.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачена можливість стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише у разі винесення рішення про поновлення працівника на роботі.

Також, погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, оскільки судом не встановлено порушення її трудових прав, а частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику виключно у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: