Справа № 2-1638/2005
Провадження №4-с/628/2/22
УХВАЛА

Іменем України

(повний текст)

08 лютого 2022 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Барабанової В. В.,

за участю секретаря Буткової В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську Харківської області, скаргу ОСОБА_1 , представник адвокат Пухтаєвич О.О., на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Оболенцева Михайла Валерійовича по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

- стягувач ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

До Куп`янського міськрайонного суду Харківської області надійшла скарга ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Пухтаєвич О.О., на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Оболенцева М.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягувачем у виконавчому листі є ОСОБА_3 , згідно якої заявник просить у виконавчому провадженні № 28359179 скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження та встановлення всіх обмежень щодо нього, зокрема тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 06.03.2018 та повернути стягувачеві виконавчий документ - виконавчий лист № 2-1638 від 08.08.2006 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх доходів, щомісячно.

В обґрунтування даної скарги скаржник вказав, що постановою від 06.03.2018, копію якої він не отримував, державний виконавець Оболенцев М.В. встановив йому тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом 2-1638 від 08.08.2006. Державний виконавець зазначив, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , та повинен сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом №2-1638 від 08.08.2006 у розмірі 1/4 частини від доходів щомісячно, починаючи з 17.05.2005 року.

Як вказує скаржник, жодного документа виконавчого провадження він не отримував, оскільки за адресою, вказаною у постанові, він не мешкає і не мешкав, нікому її не надавав. Має інше місце проживання та реєстрації АДРЕСА_2 . Скаржник вважає, що діями державного виконавця були порушені права на належне місце виконання судового рішення та на отримання заявником документів виконавчого провадження, що передбачено ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження». Стягувач повинен обрати правильне місце виконання рішення суду.

У скарзі також ОСОБА_1 зазначив, що дії державного виконавця він оскаржив начальнику ВДВС та відповідь свідчить про те, що по суті заявлених ним питань, рішення прийнято не було.

Стягувач, боржник і його представник, а також державний виконавець у судове засідання не з`явилися по невідомим причинам, хоча сповіщалися про час і місце слухання справи, що підтверджується матеріалами. Заперечень, клопотань, пояснень чи доповнень по суті скарги не надавали.

З урахуванням категорії справи, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 450 ЦПК України, оскільки неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не перешкоджають розгляду скарги.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, проаналізувавши фактичні обставини, при вирішенні порушених у скарзі питань виходить з наступного.

У відповідності до приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Основного Закону України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, рішення суду про стягнення аліментів є обов`язковим до виконання, невиконання рішення призводить до відповідальності, встановленої законом.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» також роз`яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Положеннями статті 447 ЦПК України сторонам виконавчого провадження надано право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні приписи містяться й у частині 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06.06.2005, ухваленого у справі № 2-1638/2005 задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25% всіх видів його доходів, щомісячно, до повноліття доньки, або до зміни сімейно-матеріального стану сторін, починаючи з 17.05.2005 ( а.с. 13).

У процесі розгляду справи ОСОБА_1 був присутній під час судового засідання та надав заяву про згоду на сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , у якій також зазначив, що мешкає в АДРЕСА_3 ( а.с. 11).

На підставі вищевказаного рішення 26-29.09.2005 було видано виконавчі листи та є дані про пред`явлено до виконання до Київського райвідділу ДВС м. Харкова за місцем мешкання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 (а.с.14-17).

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2013 , яке 22.02.2013 набрало законної сили, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 та її бабусю ОСОБА_3 призначено опікуном дитини. Крім того, у рішенні зазначено, що висновком Куп`янської міської ради № 366 від 22.05.2012 у ході перевірки відомостей про доцільність позбавлення заявника батьківських прав, було встановлено, що він має заборгованість по аліментам на утримання доньки ( а.с 57).

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01.04.2013 задоволена заява ОСОБА_3 та замінено сторону стягувача з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 по виконавчому провадженню № 2-1638/2005, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 ( а.с. 32,95-96).

Державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Смолка Г.А. надані матеріали виконавчого провадження, що на виконанні у Московському відділі ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 28359179 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1638 від 08.08.2006, виданого Куп`янським міськрайонний судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягував ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25% від усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 17.05.2005 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 431 ЦПК України - виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як убачається з копій матеріалів справи, 01.04.2011 державним виконавцем ВДВС Новоазовського РУЮ Попека П.В. на підставі даних акту від 29.03.2011 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Заборгованість по аліментам станом на 01.04.2011 складала 25236,41 грн ( а.с. 99-100).

Як убачається з акті державного виконавця від 29.03.2011, тіткою боржника ОСОБА_5 було повідомлено виконавця про те, що ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_1 (а.с. 105).

Начальником ВДВС Новоазовського РУЮ за вихідним номером 1853 від 15.04.2011 до ГУ юстиції у Харківській обасті начальнику ВДВС був направлений виконавчий лист № 2-1638, який перенаправлений згідно ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», у червні 2011 року до Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції м. Харків за місцем проживання боржника ( а.с 97,98).

Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

23.06.2011 державним виконавцем Московського ВДВС Черновою М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№28359179) на підставі виконавчого листа №2-1638 виданого 08.08.2006 Куп`янським міськрайонний судом (а.с.107)

Під час виконавчого провадження державними виконавцями Московського ВДВС міста Харкова Черновою М.А., Самойловою К.Г., Оболенцевим М.В., Павличевим Ю.В. прийнято відносно боржника ряд виконавчий дій : складалися розрахунки сум заборгованості по аліментам, направлялися запити, виклики, повідомлення і листи, а також складалися постанови, а саме постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 06.03.2018, постанова про арешт коштів боржника від 06.03.2018, 04.02.2020, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 06.03.2018, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 06.03.2018, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.08.2015, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 06.03.2018 (а.с.92-192)

На підставі наказу Міністерства юстиції від 17.12.2019 №4053/5 «Про відділ» державної виконавчої служби» Московський ВДВС у м. Харкові змінив підпорядкування з Головного територіального управління юстиції Харківській області на Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, тому правонаступником Московського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ у Харківській області є Московський ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Як вже зазначалося, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою визначено у статті 447 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

Такий правовий висновок виклав Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18.

З наданих суду копій розрахунків сум заборгованості по аліментам, а також даних виконавчого листа, борг по аліментам виник у 2009 році та існує до теперішнього часу.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_1 був повідомлений та обізнаний про існування виконавчого листа № 2-1638/2005 про стягнення з нього на утримання доньки ОСОБА_4 аліментів до її повноліття, оскільки він був безпосереднім учасником судового процесу з розгляду позову про стягнення аліментів, надав заяву на згоду із заявленими вимогами. Рішення суду ОСОБА_1 не оскаржував.

З наданих державним виконавцем довідок убачається, що стягувач не отримувала аліменти та наявна заборгованість по аліментам станом на 04.02.2020 , сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання і становить 153700,66 грн ( а.с 188).

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до ч.9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження, що кореспондується із положеннями п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Приписами частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (частина 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дій чи бездіяльності неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушено право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволені скарги.

Підсумовуючи викладене вище, як визначено законодавством, на боржника покладаються певні обмеження за наявності заборгованості за аліментами. За час здійснення виконавчого провадження, проводилися розрахунки заборгованості, існування яких стягувачем не спростовано у суді.

При встановлених вище обставинах, зокрема щодо наявності неспростовної інформації про наявність значної заборгованості, що як за періодом її утворення так і за сумою значно перевищувала заборгованість за шість місяців, державні виконавці мали право вживати обмежувальні заходи, керуючись частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, судом встановлено, що дії щодо виконання рішення Куп`янського міськайонного суду Харківської області від 06.06.2005 у справі №2-1638/2005 вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державних виконавців та з дотриманням вимог ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», а оскаржувана постанова від 06.03.2018 про встановлення тимчасових обмежень боржника у праві виїзду за межі України на момент її прийняття відповідала вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Окрім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 в обгрунтування своїх вимог по скарзі посилається на те, що дії державного виконавця були ним оскаржені начальнику ВДВС, але по суті запитань скарги рішення прийнято не було.

У пункті 18 Постанови пленуму ВССУ № 4 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК (ст. 451 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду скарги), у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Отже, вимоги щодо порядку скасування заходів обмеження щодо боржника, входить до компетенції державного виконавця, регулюється Законом України «Про виконавче провадження та суд не має самостійно визначати перелік та порядок здійснення зазначених дій.

У даній скарзі ОСОБА_1 не заявляються вимоги про визнання бездіяльності державних виконавців неправомірною та зобов`язання державного виконавця чи іншої посадової особи відділу ДВС усунути порушення і вчинити виконавчі дії у виконавчому провадженні № 28359179 із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», що відповідає ст. 451 ЦПК України, оскільки суд не має права виходити за межі заявлених вимог і перебирати на себе повноваження інших органів, надані ним законодавством.

За вказаних обставин, аналізуючи підстави заявлених вимог, надані докази, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для для задоволення скарги ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259,260,268, 272, 352-354, 447, 449-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , представник адвокат Пухтаєвич О.О., на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Оболенцева Михайла Валерійовича - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст ухвали виготовлений 11.02.2022.

Суддя В. В. Барабанова