Справа № 202/842/18
Провадження № 2/202/1268/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А.,

при секретарі- Салінській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа по стороні позивача ОСОБА_3 , про поділ спільно нажитого майна подружжя,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Карлаш І.А., звернувся до суду з даним позовом до відповідача, указуючи, що 12.06.1994 року позивач і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, котрий 16.10.2012 року рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська був розірваний. За час шлюбу сторони 19.10.1999 року придбали за спільні кошти 1/2 частину квартир АДРЕСА_1 . Квартири були зареєстровані на ім`я відповідача. Оскільки відповідно до положень статті 22 КпШС, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, представник позивача просив суд визнати 1/2 частину квартир АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і відповідача та визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартир.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2018 року, постановленому при заочному розгляді, позов ОСОБА_1 задоволено (а.с.69).

Ухвалою суду від 04.02.2021 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні (а.с.94).

Ухвалою суду від 02.04.2021 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду по суті (а.юс.110).

Ухвалою суду від 27.04.2022 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову (а.с.117).

Ухвалою суду від 07.07.2021 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.131).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.02.2022 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.118-184).

Ухвалою суду від 22.06.2022 року залучено у якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Попова О.М., підтримала позов ОСОБА_1 . Додатково представник позивача зазначила, що після розірвання шлюбу сторони домовились, що ОСОБА_2 подарує належну їм 1/2 частину квартир АДРЕСА_1 їх донці ОСОБА_3 . Але відповідач цієї домовленості не виконала. Тому у 2018 році ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. Після ухвалення заочного рішення по справі ОСОБА_1 подарував свою частину квартири ОСОБА_3 . Останній до вересня 2021 року був зареєстрованій в спірній квартирі, спору між сторонами з приводу цієї квартири після розірвання шлюбу не виникало. Представник позивача просила позов ОСОБА_1 задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Лемзенко В.Л., позовні вимоги не визнала. Остання не заперечувала, що 1/2 частина спірної квартири була придбана сторонами під час перебування у шлюбі. Проте, позивач звернувся до суду з цим позовом більш ніж через п`ять років, пропустивши строк позовної давності. Представник позивача зазначила, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу між сторонами, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2012 року встановлено, що спір між сторонами з приводу поділу сумісного майна відсутній. Тому просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, відмовивши в задоволені позову.

Представник третьої особи, ОСОБА_3 , адвокат Попова О.М., зазначила, що ОСОБА_3 підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 .

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1994 року. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.10.2012 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.8).

Встановлено, що під час подружнього життя сторін на ім`я ОСОБА_2 було придбано 1/2 частину квартир АДРЕСА_1 (а.с.9).

До правовідносин, що виникли між сторонами застосовуються норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС), який був чинний на той час.

Відповідно до частини першої статті 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю, їх частки визнаються рівними ( ст. 28 КпШС).

Приймаючи до уваги, що спірна 1/2 частка квартир АДРЕСА_1 була придбана сторонами під час перебування їх у шлюбі, є підстави вважати зазначене майно спільною сумісною власністю сторін, право на 1/4 частину в якій належить позивачеві ОСОБА_1 .

Відповідно до частин другої і третьої ст.29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно з частиною четвертою ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності у спорі між сторонами.

Суд вважає, що заява про застосування строку позовної давності не може бути прийнята до уваги і не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 08.10.2021 року у справі №753/18448/17 відзначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Частиною третьою статі 29 КпШС передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено позовну давність, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності".

З огляду на зазначене, суд вважає, що посилання представника позивача на дату розірвання шлюбу між сторонами, котрою є 16.10.2012 рік, не може вважатися початком перебігу строку позовної давності у спорі між сторонами по поділ спільно нажитого майна подружжя, оскільки, як зазначила представник відповідача під час судового розгляду, спору між сторонами з приводу поділу майна, як під час розірвання шлюбу, так і після, не виникало.

Як зазначила представник позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом після того, як відповідач не виконала їх домовленість про здійснення дарування спірної частини квартири їх донці ОСОБА_3 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, визнавши 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю сторін; визнавши в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя за ОСОБА_1 власності на 1/4 частину квартир АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про поділ майна між сторонами, за відповідачем ОСОБА_2 слід також визнати право власності на 1/4 частину квартир АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.4,5,13,81,141, 259, 263- 265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати 1/2 частину квартир за адресою : АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_2 )

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати:

- за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частину квартир АДРЕСА_1 ;

- за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частину квартир АДРЕСА_1 ;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

(РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу подано не було.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення .

Суддя-- Бєльченко Л.А.