ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м.Суми

Справа №591/7558/20

Номер провадження 22-ц/816/103/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Стадник Семена Валерійовича,

представників відповідачів:

Державної казначейської служби України Шиянової Віри Василівни,

Головного управління Національної поліції в Сумській області Давиденко Ольги Володимирівни ,

Сумської обласної прокуратури Хащиної Тетяни Петрівни

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка була подана його представником адвокатом Стадником Семеном Валерійовичем, Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури, на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2021 року ухваленого в складі судді Шелєхової Г.В. в м. Суми, повний текст якого виготовлено 04 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Сумській області, Прокуратури Сумської області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом свої позовні вимоги мотивував тим, що являється потерпілим у кримінальному провадженні №0002535, яке триває понад 2 роки, винні особи досі не встановлені. Слідчими ігноруються його клопотання, не проведено допити свідків. Неодноразово кримінальне провадження закривалося постановами слідчих, які в подальшому були скасовані судом. Вважає, що слідство є упередженим, затягує строки досудового розслідування. Вказана бездіяльність завдає моральних страждань позивачу.

Просив стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в безспірному порядку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 грн за надмірну тривалість досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002535.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Судові витрати покладено на рахунок держави.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , Головним управлінням Національної поліції в Сумській області, Сумською обласною прокуратурою подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стадник С.В., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та постановити нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, так як позивач не отримав належного захисту від кримінального правопорушення та забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Звертає увагу суду на практику судів апеляційної інстанції та Верховного суду щодо вирішення спорів у подібних правовідносинах, викладену у постановах від 27 травня 2020 року справа №585/724/19 та від 25 березня 2020 року справа №554/49/18.

Головне управління Національної поліції в Сумській області (далі по тексту ГУНП в Сумській області) в доводах апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 22 червня 2017 року (справа №6-501цс17), від 27 червня 2019 року (справа №461/2914/17) , від 21 грудня 2019 року (справа №285/3475/18), в яких йдеться про те, що моральна шкода, з підстав передбачених ст. 1174 ЦК України, підлягає відшкодуванню лише у випадку визнання дій чи бездіяльності посадових осіб незаконними. Звертає увагу на те, що наявність недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди, про що йдеться у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року (справа №461/2914/17).

Вважає, що підлягають врахуванню правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17, в якій Верховний Суд звертає увагу на те, що позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

В апеляційній скарзі Сумська обласна прокуратура, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що в оскаржуваному судовому рішенні не наведено фактичних обставин та не доведено спричинення шкоди протиправністю поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, а також не наведено, з яких міркувань суд виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн, якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

Зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що після скасування слідчим суддею 05 грудня 2019 року постанови про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2019 року слідчим не проводилося жодних слідчих дій, спростовується матеріалами кримінального провадження, зокрема, за клопотанням слідчого слідчим суддею призначалися судово-медична та додаткові судово-медичні експертизи, які не були проведені по причині небажання позивача взяти в них участь.

Вказує також і на те, що в установленому законом порядку дії чи бездіяльність органу досудового розслідування неправомірними не визнавалися, а скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження свідчить лише про здійснення судового контролю за досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні.

Крім того, наголошує на тому, що надання оцінки дотримання розумних строків досудового розслідування належить до компетенції прокурора, слідчого судді або суду в рамках кримінального провадження, а не під час розгляду судом цивільної справи.

Від сторін відзивів на апеляційні скарги у встановлений апеляційним судом строк подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Стадник С.В., які підтримали доводи своєї апеляційної скарги і заперечують проти доводів апеляційних скарг інших апелянтів, думку представників Головного управління Національної поліції в Сумській області Давиденко О.В. та представника Сумської обласної прокуратури Хащиної Т.П. які підтримали доводи своїх апеляційних скарг і заперечують проти доводів апеляційної скарги представника позивача, думку представника Державної казначейської служби України Шиянової В.В., яка підтримала доводи апеляційних скарг відповідачів у справі і заперечила проти апеляційної скарги представника позивача , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріли справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 17 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Сумської місцевої прокуратури з заявою (дата вхідного документу до Сумського ВП ГУНП в Сумській області 19 липня 2018 року) про вчинення на нього нападу 13 липня 2018 року близько 18.50 год. за адресою: АДРЕСА_1 в під`їзді будинку з застосуванням газового балончика, чим завдано фізичного болю.

05 серпня 2018 року було внесені дані до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення за вказаним фактом за ч. 1 ст. 126 КК України.

Згідно рапорту від 27 липня 2018 року до матеріалів кримінального провадження було приєднано матеріали ЖЄО №48634 від 14.07.2018р., ЖЄО№48590 від 13.07.2018р., та вх. 1139 від 19.07.2008 року: заяву, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.07.2018 року, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В ході досудового розслідування слідчим вчинено наступні дії.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року за клопотанням слідчого призначено у вказаному кримінальному провадженні судово-медичну експертизу.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2018 року за клопотанням слідчого призначено у вказаному кримінальному провадженні додаткову судово-медичну експертизу.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 5 грудня2018 року за клопотанням слідчого призначено у вказаному кримінальному провадженні додаткову судово-медичну експертизу.

8 листопада 2018 року проведено допит свідка ОСОБА_4 .

8 листопада 2018 року проведено два слідчих експерименти.

4 вересня 2018 року допитаний потерпілий ОСОБА_1

17 серпня 2019 року слідчим СВП ГУНП в Сумській області Скуба М.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0002535 від 05.08.2018 у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 5 грудня 2019 року скасовано постанову слідчого СВП ГУНП в Сумській області Скуба М.М. про закриття кримінального провадження №0002535 від 05.08.2018 року.

Постановою прокурора Сумської місцевої прокуратури від 27 жовтня 2020 року скасовано постанову слідчого СВП ГУНП в Сумській області Скуба М.М. від 17.08.2018 про закриття кримінального провадження як незаконну.

27 жовтня 2020 року т.в.о. начальника слідчого відділення СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області надано слідчому СВП ГУНП в Сумській області Перезві М. доручення про проведення досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення №0002535 за ч. 1 ст. 126 КК України. 26 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Сумської області зі скаргою на недотримання розумних строків досудового розслідування слідчим Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області (а.с.25-26).

Головне управління Національної поліції в Сумській області направило адвокату Гримайла С.О. Стаднику С.В. повідомлення про те, що кримінальне провадження №0002535 від 05.08.2018 року за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України відновлено 27 жовтня 2020 року. Вищевказане кримінальне провадження передано до Сумської місцевої прокуратури (а.с.27).

09 листопада 2020 року адвокат ОСОБА_1 - Стадник С.В. звернувся до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області з клопотанням про проведення додаткового допиту потерпілої особи (а.с.30).

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2020 року зобов`язано дізнавача Сумського ВП ГУНП в Сумській області по кримінальному провадженню №0002535 від 05.08.2018 року ОСОБА_5 розглянути клопотання від 19.11.2020 року представника потерпілої особи ОСОБА_1 адвоката Стадника С.В. про додатковий допит потерпілого.

Зобов`язано дізнавача Сумського ВП ГУНП в Сумській області по кримінальному провадженню №0002535 від 05.08.2018 року ОСОБА_5 надати письмову відповідь на клопотання від 19.11.2020 року представника потерпілої особи ОСОБА_1 адвоката Стадника С.В. про додатковий допит потерпілого (а.с.31-32).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції визнав факт заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача, а саме винесення незаконного рішення, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України. Врахувавши характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Місцевий суд , ухвалюючи оскаржуване рішення обґрунтовано посилався на те, що встановлені під час слухання справи факти свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування у справі, оскільки розслідування триває з 5 серпня 2018 року і не закінчене по день ухвалення рішення , тобто триває понад три роки , а за такий строк орган досудового розслідування мав б прийняти процесуальне рішення та чи закрити провадження або звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності .

Таким чином, у даному випадку, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2015 року у справі №6-440цс16.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Установивши, що позивач довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди саме діями працівників органів поліції, причинний зв`язок між цими діями та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, місцевий суд обґрунтовано частково задовольнив позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачеві , яка полягає у невиправданому довготривалому досудовому розслідуванні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 листопада 2021 року у справі «Черней проти України» ( заява № 26759/13 ) встановив порушення пункту 1 статті 2 Конвенції у зв`язку з неефективним розслідуванням смерті брата заявника і вказав на такі недоліки в досудовому розслідуванні: відсутність ретельності та оперативності підірвала здатність органів влади встановити обставини справи; органи досудового розслідування насправді не намагалися провести ретельне розслідування; численні недоліки у зборі доказів; неодноразове повернення справи на додаткове розслідування внаслідок невжиття слідчими достатніх заходів. Європейський суд зазначив, що ці суттєві недоліки підірвали здатність органів досудового розслідування встановити обставини смерті брата заявника і відповідальних осіб, якщо такі є .

Також в цій справі Європейський суд з прав людини зазначив, що після виникнення зобов`язання провести ефективне розслідування дотримання процесуальних вимог за статтею 2 Конвенції оцінюється на підставі декількох основних критеріїв: належність слідчих дій, оперативність розслідування, залучення членів родини померлого та незалежність розслідування. Зобов`язання провести розслідування не є обов`язком досягнення результатів, а обов`язком вжиття заходів. Суд погоджується , що не кожне розслідування обов`язково має бути успішним або дійти висновку, який співпадає із викладом подій скаржника . Проте воно, у принципі, має бути здатним призвести до встановлення фактів справи, а якщо твердження виявляться правдивими до встановлення та покарання винних осіб .

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду і вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг відповідачів у справі про те що наявність неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб державних органів обов`язкова повинна бути встановлена рішенням суду в іншій справі, що , на думку апелянтів, є необхідною підставою для відшкодування збитків .

В той же час статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен , чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи та матеріалів досудового розслідування що позивач і в своїх заяві від 17 липня 2018 року до прокуратури Сумської області і в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13 липня 2018 року та у своєму пояснення від 13 липня 2018 року викладав обставини події і вказував на ОСОБА_3 , як на особу яка вчинила відносно нього неправомірні дії . З пояснень ОСОБА_3 від 14 липня 2018 року вбачається, що вона не заперечує факт розпилювання в очі позивачу вмісту перцевого балончику, але пояснювала це необхідністю самооборони і при цьому вона вказувала як на підтвердження своїх тверджень на наявність у неї відеозапису цих подій.

В той же час, незважаючи на це , слідчим Сумського відділу поліції ГУ НП в Сумській області лейтенантом поліції Скуба М.М. не було надано оцінки цим поясненням учасників події , не запропоновано ОСОБА_3 видати органу досудового слідства наявні у неї відеозаписи , не перевірено у зв`язку із цим пояснення усіх учасників події, а прийнято постанову про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2019 року , у якій ним також було зазначено, що відео фіксація на місці події не велась та відсутні свідки події, але заявник зазначав про те, що свідком події був його батько ОСОБА_4 .. Вподальшому ця постанова слідчого була скасована .

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача, яка полягає у відсутності розумності тривалості провадження , винесенні незаконних рішень , не проведенні комплексу дій передбачених КПК України , які б могли призвести до встановлення фактів справи та до встановлення та покарання винних осіб.

Апеляційний суд зазначає, що розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , наявність перешкод у реалізації своїх життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості, й дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 1000 грн.

Висновок місцевого суду щодо визначеного розміру моральної шкоди є правильним, законним та обґрунтованим. При цьому суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості. Обставини справи в цій частині встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто місцевий суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Зменшуючи розмір морального відшкодування, заявлений позивачем у своєму позові, до 1000 грн., суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що такий розмір відшкодування є достатнім для розумного задоволення потреб позивача.

Також колегія суддів при перевірці доводів апеляційної скарги представника позивача звертає увагу і на ту обставину, що незважаючи на винесення судом ухвал про призначення судово-медичних експертиз , позивач ухилився від участі у їх проведенні мотивуючи це відсутністю необхідності у їх проведенні і така поведінка позивача як потерпілого у кримінальному провадженні також не сприяла швидкому розслідуванню .

Отже, рішення місцевого суду у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відповідає нормам матеріального та процесуального права, принципам і завданням цивільного судочинства, вимогам статей 263 та 264 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги представника позивача є ідентичними змісту позову та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції без належного обгрунтування в чому саме було допущено неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Отже, доводи апеляційних скарг учасників справи не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка була подана його представником ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 14 лютого 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко