Дата документу 22.06.2022 Справа № 333/5653/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5653/20 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/839/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А
22 червня 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів Гончар М.С.
Подліянової Г.С.
за участі секретаря: Камалової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності відповідача на 1/6 частину будинку та визнання права власності за позивачем на 1/6 частину будинку,
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/6 частину будинку та визнання права власності на 1/6 частину будинку.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у спільній частковій власності сторін знаходиться будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Частка відповідача у вказаному будинку є незначною, останній будинком не користується, оплату комунальних послуг не здійснює. Вказує, що між сторонами у справі склались недоброзичливі стосунки, що перешкоджають у повному обсязі здійснювати правомочності власників. Тому, оскільки виділ частки у натурі є неможливим, та вона спроможна виплатити відповідачу компенсацію вартості його частки у спірному будинку, ОСОБА_1 просила суд припинити право ОСОБА_2 на належну йому 1/6 частку будинку та визнати право власності на цю частку за нею.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 у особі представника адвоката Рогозіна О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Всудовому засіданні апеляційного суду 22 червня 2022р. адвокат Рогозін О.В. підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач в це судове засідання не з`явився, спрямована йому за адресою реєстрації та місцезнаходження спірного майна судова повістка повернулась без вручення із зазначенням «за закінченням терміну зберігання немає вдома».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодного разу не отримав поштову кореспонденцію як із суду першої інстанції, так і із апеляційного суду. Тому колегія розглянула справу за відсутності відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката Рогозіна О.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.09.2020р., зареєстрованого в реєстрі за № 1246, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г., та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2020р. № 227389646, об`єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 у розмірах 1/12 та 3/4 часток, ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки.

Вбачається, що до спірного об`єкту нерухомості загальною площею 62,6 кв. м, житловою 36,8 кв. м входить: житловий будинок літ. А, сіни літ а, сіни літ а1, житлова прибудова літ. А1, недобудована житлова прибудова літ. А2, сарай літ. Б, літня кухня літ. В, вбиральня літ. Д, літня кухня літ. Е, сарай літ. Ж, сарай літ. З, сарай літ. К, паркан № 1, водопровід № 2, хвіртка № 3, замощення І.

З наданого позивачем висновку експерта від 19.11.2020р. № 121 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи слідує, що реальний розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників ( ОСОБА_2 1/6 частина та ОСОБА_1 5/6 частин) згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва не представляється можливим через його конструктивно-планувальне рішення, технічний стан конструктивних елементів та величину площ, що відповідають ідеальним часткам співвласників..

Об`ємно-планувальне рішення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не дозволяє виділити ізольовані приміщення із самостійними виходами, що можуть використовуватись, як окремі групи приміщень, або які можна переобладнати у такі квартири відповідно до часток співвласників, так як частка ОСОБА_2 (1/6 частина) є незначною відповідно до технічних норм (6,2 м2) та такою, що технічно не може бути виділена в натурі, а житловий будинок літ. А є неподільною річчю, спільне користування не є можливим.

Посилаючись на те, що частка ОСОБА_2 є незначною, поділити будинок в натурі неможливо, відповідач втратив інтерес до будинку, у якому не мешкає та витрат по ньому не несе, просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку із виплатою йому відповідної грошової компенсації, та визнати за нею право власності на цю частку будинку.

Позивачем було внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частки спірного будинку у розмірі 52 357 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що положеннями статті 365 ЦК України передбачено для співвласника таке право, але якщо буде доведено, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Проте в ході розгляду справи не було виявлено у ОСОБА_2 іншого житла, а також відсутня згода останнього на припинення його частки. Відтак, суд вважав неможливим задовольнити позов.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що, ухвалюючи рішення, суд не надав належної оцінки доводам позивача, що за користування спільним будинком позивач самостійно сплачує комунальні платежі, виконує поточні та капітальні ремонти, жодної участі у цьому відповідач не приймає. В будинку фактично не проживає, своєю часткою

не цікавиться, будинком не користується та веде аморальний спосіб життя, що, на думку апелянта, свідчить про те, що він фактично відмовився від своє частки будинку.

Колегія вважає такі ствердження апелянта необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України унормовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до приписів статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм

майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7).

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтею 365 ЦК України унормовано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення по-

зивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2).

Аналіз диспозиції та змісту статті 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України. При цьому, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено лише за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), в якій зазначено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові від 18 грудня 2018 р. у справі № 908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у спірному будинку, а тому він визначив його як своє постійне місце проживання. Відомостей про те, що відповідач має будь-яке інше житлове приміщення, у якому міг проживати у разі позбавлення його частки у будинку здобуто не було.

Так, адвокат Рогозін О.В. в судовому засіданні апеляційного суду на питання суду, де фактично проживає відповідач, якщо не користується будинком, надав пояснення, що про ці обставини позивачу невідомо.

У такому разі та без з`ясування думки самого ОСОБА_3 з приводу позбавлення частки у майні, суд обґрунтовано визнав вимоги позивача необґрунтованими з посиланням на істотне порушення його прав позбавлення єдиного житла.

При цьому, колегія вважає безпідставними доводи скарги, що він не приймає участь у витратах, не ремонтує будинок, не проживає у ньому, оскільки ці обставини не породжують у співвласника, який живе в будинку та піклується про його стан, беззаперечного права на позбавлення іншого співвласника частки у майні. До того ж, сама позивач зазначала у позові, що стосунки між співвласниками є недоброзичливими, а тому лише на сповіщених суду відомостях позивача про обставини відсутності відповідача за місцем реєстрації у добровільному порядку, без підтвердження їх достовірності іншими доказами, суд не може зробити висновок, що відповідач втратив інтерес до належної йому частки у майні, зокрема, як до місця свого проживання.

Доводи скарги не спростовують правильних висновків суду, а нових доказів на стадії апеляційного провадження позивачем не надано, тому відповідно до вимог статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 червня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.