П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пуканич Едуарда Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Виноградівського районного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 522/14891/19 (Головуючий: Рішко Г.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року Одеський Національний медичний університет звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання у сумі 129610,36 грн. та по сплаті судового збору у сумі 2007,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та Одеським національним медичним університетом була укладена угода №1278 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2016 року відповідачка закінчила Університет та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування відповідно до державного замовлення до Свалявського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Відділу охорони здоров`я Свалявської РДА у якості лікаря загальної практики - сімейного лікаря. До проходження інтернатури та подальшого відпрацювання встановленого законодавством трирічного терміну відповідач мала приступити з 01 серпня 2016 року. У липні 2018 року, під час проведення Державною аудиторською службою України ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського національного медичного університету за період з 01.05.2015 року по 01.06.2018 року, встановлено факт неприбуття до інтернатури у 2016 році випускниці ОСОБА_1 . Відповідно до розрахунків економічного відділу Одеського Національного медичного університету за весь період з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2016 року сума витрат на навчання ОСОБА_1 (без урахування стипендіального фонду) складає 69 110,00 грн., і за період навчання з 2010 року по 2016 рік останній була виплачена стипендія у розмірі 60 500,36 грн.

У зв`язку з порушенням умов Угоди від 03 серпня 2010 року, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 129610,36 грн. та судові витрати у розмірі 2007,00 грн.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 07 лютого 2020 року позовні вимоги Одеського Національного медичного університету задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 суму витрат на навчання за період з 2010 року по 2016 рік у розмірі 69110,00 грн. на користь Одеського національного медичного університету.

Стягнуто із ОСОБА_1 суму виплаченої стипендії за період з 2010 по 2016 рік у розмірі 60500,36 грн. на користь Одеського національного медичного університету.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Одеського національного медичного університету судові витрати у розмірі 2007,00 грн.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 06 серпня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пуканича Едуарда Володимировича про перегляд заочного рішення Виноградівського районного суду від 07 лютого 2020 року в справі за позовом Одеського Національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції адвокат Пуканич Е.В. який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як суд послався на Указ Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» як на правову підставу задоволення заявленого позову, однак, це Указ Президента України не встановлює обов`язок для випускників вищих навчальних закладів, які здобули вищу освіту за кошти державного або місцевого бюджету, відшкодувати вартість навчання у разі, коли вони після закінчення навчання відмовляться працювати за направленням. 06 вересни 2014 року набрав чинності Закон України «Про вишу освіту» від 01 липня 2614 року № 1556-VII, яким виключеноч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ. На час закінчення відповідачкою навчання в Одеському національному медичному університеті нормативно-правовий акт не передбачав ані обов`язковість відпрацювання випускниками вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, за направленням не менше трьох років, ані обов`язковість відшкодування такими особами вартості навчання у разі відмови відпрацювати за направленням. На даний час законом не визначено порядок відшкодування до державного бюджету вартості навчання студентами в разі їх відмови від працевлаштувапння за направленням та відмови від відпрацювання за місцем призначення не менше трьох років. Угода від 03.08.2010 року № 1278 не передбачає обов`язку відповідача відшкодувати отриману стипендію у разі відмови від працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України та відмови від відпрацювання з місцем призначення не менше трьох років. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про недобросовісність набуття відповідачкою коштів, виплачених їй у якості стипендії, чи про допущення рахункової помилки при здійсненні відповідних виплат, отримані останньою кошти не підлягають поверненню. Разом з тим, позивач звернувся в суд із позовом зі спливом строку позовної давності передбачені ст. 257 ЦК України, про застосування якої заявлено стороною у спорі що є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Крім того, судові повістки надсилалися відповідачу на адресу її місця проживання: АДРЕСА_1 , однак відповідачка не проживає за вказаною адресою з 2016 року, так як остання виїхала за кордон на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Пуканич Е.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його явки у судове засідання, так як бере участь у розгляді кримінальної справи, яка призначена у Берегівському районному суді і судова колегія вважає, що справу слід розглянути у його відсутності на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи наданих сторонами, оскільки справа неодноразово відкладалася за його клопотанням з різних причин у тому числі із зайнятістю у розгляді справ у інших судах, що не перешкоджає розгляду справи у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Одеський національний медичний університет надіслав клопотання про розгляд даної справи за їх відсутності і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що 03 серпня 2010 року ОСОБА_1 зарахована до Одеського Національного медичного університету за спеціальністю «лікувальна справа» і сторонами була укладена угода № 1278 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти.

У червні 2016 року ОСОБА_1 закінчила Університет та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування відповідно до державного замовлення до Свалявського районного центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоров`я Свалявської РДА Управління охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації у якості лікаря загальної практики - сімейного лікаря.

До проходження інтернатури та подальшого відпрацювання встановленого законодавством трирічного терміну ОСОБА_1 мала приступити з 01 серпня 2016 року.

17 жовтня 2016 року Деканатом факультету після дипломної освіти Одеського національного медичного університету на адресу випускника ОСОБА_1 було направлено лист за вих. № 07-31/48інт з вимогою термінового повідомлення прибуття до місця проходження інтернатури, проте відповіді від випускника отримано не було.

У липні 2018 року, під час проведення Державною аудиторською службою України ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського національного медичного університету за період з 01.05.2015 року по 01.06.2018 року, шляхом співставлення списків відрахованих студентів та документів, що підтверджують працевлаштування, встановлено факти неприбуття випускників, які навчалися за державним замовленням, до інтернатури, до місця розподілу за державним замовленням, звільненням за невиконання навчальних планів, а саме: неприбуття до інтернатури у 2016 році в тому числі і випускниці ОСОБА_1 ..

У акті Державної аудиторської служби України № 04-21/12 від 23.07.2018 року зазначено, що Одеським національним медичним університетом в особі ректора ОСОБА_2 зі студентами укладено угоди про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою освітою і відповідно до цих угод студент зобов`язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років після закінчення інтернатури, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно державному або місцевому бюджету вартість навчання у встановленому порядку.

Відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов`язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов`язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менш ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно).

Вступаючи на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаною із фактом необхідності проходження інтернатури та відпрацювання певного строку після закінчення навчання.

У пункті 2.2.3 Угоди № 1278 сторони передбачили, що студент зобов`язується прибути після закінчення університету на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я України не менше три роки після закінчення інтернатури. У разі відмови їхати на працевлаштування за рішенням МОЗ України або відмови відпрацьовувати не менше 3 років - відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання, у встановленому порядку.

Одеським національним медичним університетом умови угоди № 1278 від 03 серпня 2010 року виконані у повному обсязі: відповідач пройшла перший курс навчання в Університеті за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримала відповідну класифікацію та спеціальність за кошти бюджету.

Відповідачка ОСОБА_1 умови угоди не виконала, після закінчення навчального закладу не прибула до місця проходження інтернатури та не відпрацювала трои роки після закінчення навчання відповідно до порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням.

Крім того, ОСОБА_1 не розірвала угоду, не зверталася до суду із заявою про визнання її недійсною або такою, що порушує її права та інтереси, належним чином виконувала умови угоди, відвідувала заняття та виконувала навчальний план, приймаючи таким чином виконання умов угоди зі сторони навчального закладу.

Відповідно до розрахунків економічного відділу Одеського Національного медичного університету за період з 01.09.2010 року по 30.06.2016 року сума витрат на навчання ОСОБА_1 (без урахування стипендійного фонду) складає 69110,00 грн. і за цей період навчання відповідачці виплачена стипендія у розмірі 60500,36 грн.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин із посиланням на вимоги ст.ст. 509, 526, 610, 626, 629 ЦК України, ч.3 ст. 53,58 Конституції України, ст. 52, 72 Закону України «Про вищу освіту», ч.2 ст. 34 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», Указ Президента України від 23 січня 1996 року № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», в редакції Указу Президента від 16 травня 1996 року № 32, відповідно до ст. 65 Закону України «Про вищу освіту» та ст. 197 КЗпП України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 22 серпня 1996 року № 992,ж п.п. 4, 8, 14 даного Порядку, дійшов обгроунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог щодо обов`язку ОСОБА_1 відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з її утриманням під час навчання в Університеті.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції і як зазначено відповідачем в апеляційній скарзі заявлено клопотання про застосування строку позовної давності та відмови у позові з цих підстав, і вирішуючи позовні вимоги, суд встановив і з таким висновком погоджується судова колегія, що позивач заявив вимоги у межах строку позовної давності, так як дізнався про факт порушення відповідачем та зобов`язання відпрацювати три роки за направленням у липні 2018 року під час проведення Державною аудиторською службою України ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського Національного медичного університету за період з 01.05.2015 року по 01.06.2018 року, шляхом співставлення списків відрахованих студентів та документів, що підтверджують працевлаштування. Позивач дізнався про порушення свого права 23 липня 2018 року і перебіг позовної давності повинен початися із 24 липня 2018 року, а з позовом до суду позивач звернувся 30 серпня 2019 року, тобто в межах строків позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідач не отримувала судової повістки про виклик до суду першої інстанції, судова колегія до уваги не приймає, так як дана обставина спростовується розпискою про отримання особисто повістки 27 січня 2020 року (а.с. 80) на ім`я ОСОБА_1 .

Разом з тим, до Закарпатського апеляційного суду від прдставника ОСОБА_3 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи наказу № 557и від 20 серпня 2021 року «Про зарахування інтерна ОСОБА_1 для проходження інтернатури на базі КНП ОСОБА_4 » і на його думку ця обставина не унеможливлює стягнення з відповідачки витрат на навчання, судова колегія до уваги не приймає, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає законність та обгрунтованість судового рішення на момент його постановлення, тобто станом на 07 лютого 2020 року.

Рішення суду є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не грунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Виноградівського районного суду від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой