Провадження № 2/484/192/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

02.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав.

Мотивуючи вимоги, позивач вказала, що з 14.02.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. Від спільного проживання у них є донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу вона з донькою проживають окремо. Відповідач у вихованні дитини не приймає участі, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надає, ухиляється від сплати аліментів.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила справу слухати без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в позові, вказуючи, що він дуже любить свою доньку та хоче спілкуватися з нею, але через погані стосунки з позивачкою не має такої можливості. Зараз офіційно працює та частково надає матеріальну допомогу.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився надав висновок вказавши, що підтримує позовні вимоги позивачки, рахує, що необхідно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.36)

Відповідно до характеристики ЗДО «Орлятко», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала дошкільний заклад з 06 червня 2017 року по 22 травня 2019 року. Дитина була завжди привітна, весела, гралася з іншими дітками. За весь період перебування в закладі дитиною опікувалась мати, батько дитини в садочок не з`являвся жодного разу.(а.с.18)

Згідно характеристики Дитячого навчального закладу (ясла-садок) №495 Шевченківського району м. Києва, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала дошкільний заклад з 20 листопада 2019 року. Дитина дружелюбна, привітна, має друзів, любить співати, товариська. За весь період перебування в закладі дитиною опікувалась мати, батько дитини в садочок не з`являвся жодного разу.(а.с.20)

Відповідно до характеристики наданої школою І-ІІІ ступенів №199 Шевченківського району м. Києва, ОСОБА_3 навчається в 1-А класі, забезпечена всім необхідним. Дитина позитивна, комунікабельна, ввічлива. Дівчинкою опікується мати. (а.с.100)

Однак, суд не вважає належним доказом, який може свідчити про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, характеристики дошкільних та навчального закладів з яких вбачається, що батько ОСОБА_2 за час навчання доньки, ОСОБА_3 , жодного разу не відвідав навчальний заклад.

Як встановлено судом, відповідач проживає в іншій області України, а отже об`єктивно не має можливості відвідувати навчальний заклад.

Крім того, для багатьох українських сімей є характерним розподіл сімейних обов`язків, у відповідності до якого часто саме один з батьків відвідує ДНЗ або школу та контролює навчання дитини, а інший може роками взагалі не відвідувати навчальний заклад.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 17 червня 2021 року, складеного службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державною адміністрацією, умови проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовільні, має окрему кімнату. Матір`ю для розвитку та виховання дитини створенні необхідні умови.(а.с.8).

Разом з тим, такий документ відображає лише стан побутових умов проживання позивачки та не може слугувати підтвердженням неналежного виховання дитини відповідачем, оскільки дитина проживає разом з позивачкою.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи відсутній акт обстеження житлово-побутових умов проживання громадянина ОСОБА_2 .

Згідно характеристики наданої ТОВ «ЕКО», ОСОБА_1 , 1993 року народження, працює пекарем, за період своєї роботи на займаній посаді зарекомендувала себе як працездатна, комунікабельна, наполеглива та ініціативна працівниця.(а.с.)

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, 11 серпня 2020 року в Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , актовий запис №865. Після укладання шлюбу позивач змінила прізвище « ОСОБА_1 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_1 »(а.с.9)

Також, в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (а.с.10-17), та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (а.с.101,102), з яких вбачається ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, суд не може взяти до уваги письмові пояснення свідків, у зв`язку з тим, що вони надавались позивачці, яка є зацікавленою особою в даній справі, тому суд не може покласти їх зміст в обґрунтування прийнятого рішення. Окрім того, клопотання про виклик свідків в судове засідання для допиту, позивач не заявляла.

До матеріалів справи позивач долучила лист Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 19.03.2021 року за вих. №М-053/67-21 з якого вбачається, про здійснення досудового розслідування за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, яке внесено до ЄРДР за № 0000099 від 04 березня 2021 року та в якому не зазначено відомості відносно якої особи здійснюються слідчі дії, тому не можна стверджувати, що дане досудове розслідування здійснюється відносно ОСОБА_2 (а.с19)

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 31.03.2021 року, за ОСОБА_2 рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 36 511 грн 49 коп. (а.с.114)

Крім того позивачкою надано довідку руху коштів з особистої картки (рахунку) АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2020 року по 16.03.2021 р., 01.04.2021 року по 07.07.2021 рік та 01.09.2021 року по 19.01.2022 р., для підтвердження несплати аліментів відповідачем на утримання дитини.

Відповідно до листа Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.05.2021 року за №18880/1 від Філії «Первомайський райавтодор» з платника аліментів ОСОБА_2 на депозитний рахунок відділу кошти не надходили, а тому не були перераховані на рахунок ОСОБА_1 та 05.05.2021 року державним виконавцем направлено вимогу до Філії «Первомайський райавтодор» для уточнення інформації щодо перерахування коштів.(а.с.104)

Згідно довідки від 17.12.2021 року за вих. №67 наданої ФОП ОСОБА_19 , ОСОБА_2 працює в ФОП та з його заробітної плати за виконавчим листом від 06.07.2021 року утримуються аліменти на користь ОСОБА_1 .(а.с.77)

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі №204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109/04/40-691 від 03.02.2022 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_3 . (а.с130-131)

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд критично оцінює Висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109/04/40-691 від 03.02.2022 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, та не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Під час розгляду справи та винесення рішення судом не встановлено, що відповідач несе загрозу життю дитини, здоров`ю або її нормальному фізичному чи психічному розвитку, що він зловживає алкогольними напоями, перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра з приводу будь-яких захворювань, чи хворіє на інфекційні захворювання.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки.

Однак судом не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справі відсутні докази, що дитина насправді усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав відносно її батька.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також, що створило загрозу життю дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

В матеріалах справи наявна характеристика надана ФОП ОСОБА_19 , про те, що ОСОБА_2 працює охоронцем, зарекомендував себе як кваліфікований, відповідальний працівник, має авторитет в колективі, відповідальний, цілеспрямований, працьовитий та комунікабельний.(а.с.78)

Згідно характеристики наданої квартальним комітетом №50, гр. ОСОБА_2 за час проживання зарекомендував себе як чесна та порядна людина, скарга від мешканців не надходило.(а.с.81)

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки ОСОБА_3 не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Докази, які були надані позивачкою в судове засідання, а саме: характеристика та інформація зі школи, де навчається донька, та довідка про заборгованість по аліментам відповідача, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, оскільки це остаточно розірве зв`язок доньки з батьком, а тому вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Повне судове рішення буде складено 30.06.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий органом №8036 від 28.08.2020 року;

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області від 16 вересня 2002 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, Служба у справах дітей та сім`ї, місце знаходження: бульвар Тараса Шевченка, 26/4 в м.Київ, ЄДРПОУ - 37470112.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко