Провадження № 2/760/3831/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі: Омелько Г.Т.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та 3% річних, суд,-

ВСТАНОВИВ:

31.05.2019 позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача за користування позикою проценти у сумі 46 429,04 гри., інфляційні збитки у сумі 35 238,54 гри. та 3% річних у сумі 7797,86 гри., загальна сума до стягнення становить 89 465,44 грн.

Посилається в позові на те, що 08.12.2017 між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, предметом якого було передання відповідачу грошових коштів у розмірі 14 000,00 доларів із строком повернення позики - 15.01.2018.

Зазначає, що на день звернення із даною позовною заявою відповідач грошові кошти у сумі 14 000,00 доларів США позивачу не повернув, а отже не виконав свої зобов`язання за договором позики.

У зв`язку з тим, що відповідачем не було повернуто за договором позики грошових коштів позивачем була подана до Солом`янського районного суду міста Києва позовна заява від 19.04.2018 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначає, що 17.09.2018 Солом`янським районним судом м. Києва у справі №760/10649/18 закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Таким чином, на думку позивача він не має можливості заявити у провадженні по справі №760/10649/18 заяву про збільшення позовних вимог, оскільки розгляд зазначеної справи знаходиться на стадії розгляду по суті, то вирішено захистити порушене право позивача шляхом подачі нової позовної заяви до ОСОБА_2 , а саме стягнення відсотків за користування та 3 % річних і інфляційні збитки за період починаючи з 18.09.2018 по 27.05.2019 (на день подачі позовної заяви).

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що у заяві про збільшення позовних вимог від 17.09.2018, яка була подана по справі №760/10649/18, здійснені розрахунки процентів за користування грошовими коштами, 3% річних за період, починаючи з 16.01.2018 по 17.09.2018 включно, а інфляційних збитків нараховувалося за період лютий 2018 по червень 2018 року.

У зв`язку з чим, нарахування за користування грошовими коштами буде здійснюватися позивачем за період починаючи з 18.09.2018 по 30.05.2019, окрім інфляційних втрат, які здійснюються починаючи з 01.08.2018 по 30.04.2019.

Зазначає в позові, що індекс інфляції, відповідно до даних Державної служби статистики, надрукованих у газеті «Урядовий кур`єр», складав у серпні 2018 року - 100.0 %, у вересні 2018 року - 101.9 %, у жовтні 2018 року - 101.7 %, у листопаді 2018 року -101.4 %, у грудні 2018 року - 100.8 %, у січні 2019 року - 101.0 %, у лютому 2019 року -100.5 %, у березні 2019 року - 100.9 %, у квітні 2019 року - 101.0 %, у травні 2019 року - індекс інфляції на дату подання позовної заяви не опублікований.

Отже, позивач зазначає, що індекс інфляції за період з серпня 2018 року по травень 2019 року становить:(100.0/100) * (101.9/100) * (101.7/100) * (101.4/100) * (100.8/100) * (101.0/100) * (100.5/100) (100.9/100) * (101.0/100) = 109. %.

Відповідно до офіційного курсу гривні Національного банку України станом на 30.05.2019 встановлює такі офіційні курси гривні до іноземної валюти, а саме 100 доларів США складає 2668.3376 грн.

Отже, таким чином сума боргу 14 000, 00 доларів США становить 373 520, 00 грн., розрахунки за користування, 3% річних і інфляційних втрат будуть здійсненні у гривні.

З огляду на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за розпискою (договором позики), таким чином, зважаючи на викладене та здійснені розрахунки, на даний час відповідач заборгував позивачу на загальну суму процентів, відсотків та інфляційних на 89 465,44 грн., що складається з наступних сум: проценти за користування в період з 18.09.18 по 30.05.19 включно, в розмірі 46 429,04 грн.; 3% річних за період з 18.09.18 по 30.05.19 включно, в розмірі 7797,86 грн.; інфляційних втрат за період 01.08.18 по 30.04.19р. включно, в розмірі 35 238,54 грн.

Крім того, зазначає, що ним були понесені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5000 грн. (консультація, підготовка позовної заяви, додатків та подання позову до суду), які також просить стягнути у судовому порядку.

Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов договору, просить задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019, зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатовій І.А.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10.06.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження.

02.09.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення документів, в якому просив долучити до матеріалів справи копію рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 12 лютого 2020 року у справі №760/10649/18 та копію Постанови Київського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року у справі №760/10649/18.

Відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Клопотання представника позивача від 02.09.2021 про долучення документів іншим учасникам справи заздалегідь надіслано не було.

Разом з тим, зазначені в клопотанні рішення судів є публічно доступними, з огляду на що, суд вважає за необхідне прийняти їх до уваги.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16.10.2019 провадження у даній цивільній справі зупинено до набрання чинності рішення у цивільній справі №760/10649/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

18.03.2020 до суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити у його задоволенні.

Заперечуючи щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, посилається на те, що вимоги про стягнення індексу інфляції задоволенню не підлягають, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає.

Посилається також на те, що позивач стверджує про те, що позика повинна бути повернута до 15.01.2018, однак здійснює розрахунок відсотків за користування позикою за період з вересня 2018 року, тобто починаючи через 8 місяців після закінчення договору, що не відповідає ні договору, ні статті 625 ЦК України, ні практиці Верховного Суду про її застосування.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16.11.2020 поновлено провадження у даній цивільній справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши їх доводи, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2020 у цивільній справі № 760/10649/18 за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.09.2020, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08.12.2017 в сумі 14000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 341880 грн., 3% річних в сумі 6884,49 грн., судовий збір в сумі 3487,64 грн., витрати на правову допомогу в сумі 11000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 760/10649/18, що набрало законної сили, встановлені обставини, а саме, що 08.12.2017 між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 14000,00 доларів США, а відповідач взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти у строк до 15.01.2018, про що свідчить власноруч написана розписка, яка міститься в матеріалах справи, при цьому вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення основної суми боргу за договором позики згідно розписки від 08.12.2017 в розмірі 14000,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 12.02.2020 р. (24,4236 грн.) - 341880,00 гривень. Крім того, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% за користування позикою, що розраховуються за період з 16.01.2018 р. по 17.09.2018 р. включно, в розмірі 6884,49 грн.

Таким чином, зазначені вище обставини на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконала свої грошові зобов`язання за розпискою (договором позики), просив стягнути з відповідача: проценти за користування позикою за період з 18.09.18 по 30.05.19 у розмірі 46 429,04 грн.; 3% річних за період з 18.09.18 по 30.05.19 у розмірі 7797,86 грн.; інфляційних втрат за період 01.08.18 по 30.04.19 у розмірі 35 238,54 грн.

Як передбачено ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З наданого позивачем розрахунку, якій суд вважає арифметично правильним та таким, що відповідає обставинам справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% за користування позикою, що розраховуються за період з 18.09.2018 по 30.05.2019 включно, в розмірі у розмірі 7797,86 грн.

Визначаючи період нарахування 3% за користування позикою з 18.09.2018, суд виходив з того, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 760/10649/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 3% за користування позикою, що розраховуються за період з 16.01.2018 по 17.09.2018 включно, в розмірі 6884,49 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Предметом позовних вимог є договір позики грошових коштів від 08.12.2017, укладений між сторонами , відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 14000,00 доларів США, а відповідач взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти у строк до 15.01.2018, про що свідчить власноруч написана розписка, яка міститься в матеріалах справи.

У той же час, як вбачається з розписки про отримання грошових коштів від 08.12.2017 «данный займ является безпроцентным».

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору позики не передбачено сплату позичальником процентів від суми позики, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст. 536 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України процентів за користування коштами є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що предметом спірного договору позики є кошти в іноземній валюті (долари США).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

За приписами статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене в іноземній валюті.

При цьому, як на законодавчому рівні, так і судова практика дійшла однозначного висновку про неможливість застосування індексу інфляції до розрахунків вимог, що ґрунтуються на зобов`язанні, яке виражене у іноземній валюті.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 3% за користування позикою, що розраховуються за період з 18.09.2018 по 30.05.2019 включно, в розмірі у розмірі 7797,86 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 207, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 629, 631, 638, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних за договором позики від 08.12.2017 в сумі 7797 (сім тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 86 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова