Постанова

Іменем України

02 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 758/10252/20

провадження № 61-17192св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В.,Осіяна О. М., Хопти С. Ф.

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Подільський районний відділ державної виконавчої служби

у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Басараб Наталія Володимирівна, на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Желепа О. В., Кравець В. А., Шкоріна О. І., від 14 вересня

2021 року та ухвалу цього ж суду від 21 вересня 2021 року про внесення виправлень у судове рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі -ВДВС) про зняття арешту з майна.

Позовна заява мотивована тим що, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

У липні 2020 року йому стало відомо про накладення арешту на належне йому майно постановою відділу державної виконавчої служби у Подільському районі від 25 липня 2003 року.

Посилаючись на те, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на належну йому частину квартири завершено, а його матеріали знищено за спливом строку зберігання, ОСОБА_1 просив суд зняти зазначений арешт з належної йому частини майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва, у складі судді

Захарчук С. С., від 19 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження (боржником), в межах якого було накладено арешт на належну йому частину квартири, а тому згідно норм чинного законодавства має право оскаржити дії державного виконавця у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 21 вересня 2021 року про внесення виправлень у судове рішення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 травня

2021 року скасовано. Провадження у справі закрито на підставі пункту 1

частини першої статті 255 ЦПК України.

Встановивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешт на належну йому частину квартири, врахувавши, що законом передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права позивача, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20 жовтня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу у цивільній справі

№ 758/10252/20 на постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року та ухвалу цього ж суду від 21 вересня 2021 року про внесення виправлень у судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду 06 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У грудні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржену постанову, застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня

2020 року у справі № 340/25/19 та постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 607/3894/17.

Заявник звертає увагу, що арешт на майно ОСОБА_1 було накладено в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва, однак позивач не був учасником (стороною) у будь-якій цивільній чи кримінальній справі зазначеного суду, а отже не може бути стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на належну йому частину квартири, що унеможливлює можливість подання ним відповідної скарги на дії державного виконавця для захисту свого порушеного права.

У встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна

від 15 вересня 2020 рок на зазначене нерухоме майно 11 листопада

2004 року накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Подільському районі № б/н від 25 липня 2003 року.

За повідомленням начальника Подільського РВ ДВС у м. Києві ЦМРУМЮ

(м. Київ) на примусовому виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 , а саме:

- № 12101692, відкрите на підставі постанови ДАІ Подільського району при УДАІ ГУ МВС України у м. Києві від 26 січня 2009 року № 0522630 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 51 грн. 10 квітня

2009 року виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження;

- № 21134836 відкрите на підставі постанови ДАІ Подільського району м. Києва від 04 травня 2010 року № 252148 про стягнення з

ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 255 грн. 27 липня 2010 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з накладанням арешту на майно боржника. 10 квітня 2009 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10

частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно акту державного виконавця боржник працює в ТОВ «Солюшен» за адресою: Рівненська область, м. Гоща,

вул. П. Дубова, 15, що згідно територіального розподілу відноситься до ВДВС Гощанського РУЮ. Постанова про виконавчий збір та витрати не виносилась;

- № 24499423 відкрите на підставі постанови ВДАІ Подільського району м. Києва від 21 листопада 2010 року № 582508 про стягнення з

ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 425 грн. 18 лютого 2011 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з накладанням арешту на майно боржника. 29 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10

частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно акту державного виконавця боржник працює в ТОВ «Солюшен» за адресою: Рівненська область, м. Гоща,

вул. П. Дубова, 15, що згідно територіального розподілу відноситься до ВДВС Гощанського РУЮ. Постанова про виконавчий збір та витрати не виносилась.

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог ізаперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) зроблено висновок, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21) та у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 29 вересня 2021 року к справі

№ 234/18525/19 (провадження № 61-10369св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 236/789/21(провадження № 61-11689св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), підстави відступити від зазначених висновків судом не встановлено.

ОСОБА_1 стверджував, що арешт майна, який він просить скасувати, накладено в порядку виконання вироку суду в справі № 1-835 на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Подільському районі № б/н від 25 липня 2003 року.

При цьому, посилання заявника на те, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено спірний арешт, спростовано змістом доданої ним до касаційної скарги копії постанови серії АК № 251279, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 липня 2003 року, згідно якої при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-835 виданого 18 жовтня 2002 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 200 доларів США, накладено арешт на майно боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме

1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог статті 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку.

Проте зазначеними нормами не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, КПК України не передбачає порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах

від 12 грудня 2018 року у справі № 757/61236/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 586/77/17, від 19 червня 2019 року у справі № 383/493/18.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у цивільній справі, однак залишив поза увагою, що вимоги ОСОБА_1 про скасування арешту, накладеного на належну йому частину квартири в порядку виконання вироку суду (судового рішення прийнятого у кримінальній справі) підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не за правилами розділу VII ЦПК України, який регламентує здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства.

Щодо оскарження ухвали апеляційного суду від 21 вересня 2021 року про внесення виправлень в судове рішення, то колегія суддів враховує, що постановляючи вказану ухвалу суд апеляційної інстанції усунув допущену під час складання короткого тексту постанови помилку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - Басараб Н. В. не заперечувала проти внесення виправлень в судове рішення, а касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвали Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 412 цього ж Кодексу підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову апеляційного суду, змінити, виклавши її мотивувальну частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 256, 400, 401, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Басараб Наталія Володимирівна, задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів та він має право протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи № 758/10252/20 за адміністративною юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович