Номер провадження 2/754/56/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Сенюти В.О.

при секретарі: Сінєльніковій С.М.

з участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідачів: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно.

На обґрунтування заявлених вимог позивачка у позовній заяві зазначає, що з листопада 2003 року спільно проживала з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, доглядали під час хвороб, вели спільне господарство, спільно здійснювали утримання житла, ремонти, виконували права та обов`язки подружжя. 12.12.2003 року купили квартиру АДРЕСА_1 на кошти від продажу батьківської квартири ОСОБА_6 та наданих 6000 доларів США заявницею, з яких 4000 доларів США ОСОБА_1 позичила в ОСОБА_7 .. Вище вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_6 . Офіційно шлюб зареєстрували 18 серпня 2004 року. ОСОБА_6 тяжко хворів, був у безпорадному стані та потребував допомоги, яку йому надавала позивачка, здійснювала організацію його лікування, забезпечувала ліками, утримувала та доглядала чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина на майно, зокрема, на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що позивачка з померлим прожили як подружжя разом на час купівлі вказаної квартири однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить, встановити факт спільного проживання однією сім`єю в період з 28 липня 2003 року по 18 серпня 2004 року з гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . А також, визнати майно нажите під час спільного проживання та ведення спільного господарства до реєстрації шлюбу, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_6 і ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на половину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

На виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року надана позовна заява відповідно до якої позивач просить, встановити факт спільного проживання однією сім`єю в період з 28 липня 2003 року по 18 серпня 2004 року з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Бутиріна Я.Я. Відповідно до відзиву, сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки, на підтвердження своїх доводів позивачка надала копію договору купівлі-продажу квартири, свідоцтво про смерть Спадкодавця, договір про надання ритуальних послуг, договір на організацію і проведення поховання. Проте, вказані документи жодним чином не підтверджують факту ведення спільного господарства. Не свідчать про спільне проживання, про наявність спільного бюджету. Також, ОСОБА_1 надана фотокопія розписки від 10.12.2003 року, якою нібито підтверджується факт вкладення коштів позивачки у купівлю належної Спадкодавцеві квартири. Разом з тим надана розписка не містить жодних відомостей про цільове призначення цих коштів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2020 року, уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником позивача ОСОБА_2 , повернуто.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.02.2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2020 року залишено без змін.

Сторонню позивача надано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивачка просить:

?встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_6 і ОСОБА_1 в період: з 1 січня 2004 року по 18 серпня 2004 року;

?визнати, що майно нажите під час спільного проживання та ведення спільного господарства без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2004 року по 18 серпня 2004 року, та після реєстрації їх шлюбу 18 серпня 2004 року є спільною сумісною власністю подружжя: громадянина ОСОБА_6 і громадянки ОСОБА_1 ;

?визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_1 ;

?визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , як на половину спільної сумісної власності її і її чоловіка - ОСОБА_6 ;

?визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті чоловіка - ОСОБА_6 , право власності на 1/3 від другої половини тобто на 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй і її чоловіку ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя;

?визнати за ОСОБА_1 загалом право приватної власності на 4/6 (1/2 + 1/6 = 4/6) квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.04 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято і долучено до письмових матеріалів справи уточнену позовну заяву ОСОБА_1 .

На адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Бутиріна Я.Я. надійшов відзив на уточнену позовну заяву в якій сторона відповідача просить, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно - відхилити. Оскільки, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, що підтверджують проживання Спадкодавця і позивачки в період з 28.11.2003 року по серпень 2004 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. А також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази або ж посилання на них, які могли б підтвердити факт проведення капітального ремонту у спірній квартирі, а також підтвердити факт того, що саме за особисті кошти позивачки був здійснений даний ремонт. 12 грудня 2003 року ОСОБА_6 здійснив продаж належної йому на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 і за отримані кошти придбав квартиру яка і є предметом спору АДРЕСА_1 . Ціна, за яку ОСОБА_6 продав належну йому на праві особистої власності квартиру (по АДРЕСА_2 ), становила 160000 грн. Вартість спірної квартири (по АДРЕСА_3 ), яка була придбана ОСОБА_6 в цей же день, становила 165000 грн. Вказане ще раз доводить той факт, що джерелом придбання спірної квартири були особисті кошти спадкодавця, отримані ним від продажу особистого майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.06 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивача та представник позивачки позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник відповідачів позовні вимоги заперечував в повному обсязі з викладених у відзиві на уточнену позовну заяву підстав.

Вислухавши вступне слово, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З письмових матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.11.2003 року про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9).

12.12.2003 року ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_4 , про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири (а.с.10).

З копії свідоцтва про одруження вбачається, що 18.08.2004 року між ОСОБА_6 та позивачкою ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с.9).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с.12).

Заявляючи позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_6 і ОСОБА_1 в період з 1 січня 2004 року по 18 серпня 2004 року, позивачка посилається на покази свідків.

Судом були допитані свідки з боку позивачки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, знайомі 17 років. Познайомилися у грудні перед Новим роком. З моменту заселення знала померлого ОСОБА_10 . Дітей ніколи не бачила. Один син зареєстрований у квартирі, проте ніколи не проживав. Обставини покупки квартири не знає. Бачила позивачку із ОСОБА_11 разом на вулиці. З січня по вересень 2004 року був ремонт, який робили наймані працівники.

Свідок ОСОБА_12 у суді пояснив, що є сусідом позивачки. З січня 2004 року по вересень 2004 року заходив кілька разів у квартиру та просив поводитися тихіше. Через ремонтні роботи було шумно, а він має маленьку онуку, яка просиналася через шум. Інколи ОСОБА_10 просив допомогти із каналізацією, бачив у квартирі ОСОБА_13 , сина ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_5 . ОСОБА_11 знає з 2004 року.

Свідок ОСОБА_7 у суді пояснила, що вона є подругою позивачки з якою знайомі зі школи. Позивачка ОСОБА_1 попросила у неї у борг грошові кошти, які позивачка повертала частинами. Про цільове використання коштів знає зі слів позивачки. Спірне майно придбали разом. Була у гостях у квартири позивачки через декілька років, оскільки довго робили ремонт. Відповдіачів (дітей померлого) ніколи не бачила. Процес ремонту не бачила, приходила в гості 2 рази на рік.

Але слід зазначити, що покази свідків з боку позивачки жодним чином не підтверджують факт постійного спільного проживання позивачки із ОСОБА_6 , ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) зазначив, що показання свідків не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Що стосується письмових доказів, позивачкою на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_6 і ОСОБА_1 в період з 1 січня 2004 року по 18 серпня 2004 року надано копію договору про надання ритуальних послуг від 12.04.2020 року, копію акту № 120 приймання - передачі наданих послуг до Договору про надання ритуальних послуг та копію договору - замовлення на організацію та проведення поховання. Проте надані докази суд до уваги не приймає, оскільки не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства між позивачкою та померлим ОСОБА_6 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не було доведено факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства між нею та ОСОБА_6 у період з 1 січня 2004 року по 18 серпня 2004 року.

Позовна вимога про визнання майна нажитого під час спільного проживання та ведення спільного господарства без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по 18 серпня 2004 року, та після реєстрації їх шлюбу 18 серпня 2004 року є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Оскільки суд дійшов висновку що позивачкою не було доведено факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства між нею та ОСОБА_6 у період з 1 січня 2004 року по 18 серпня 2004 року, позовна заява містить посилання лише щодо одного об`єкта нерухомості а саме - квартира АДРЕСА_1 , спору щодо іншого майна позивачкою не заявлено та враховуючи правову позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловлену у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20), підстав для задоволення вказаної позовної вимоги немає.

Позовна вимога про визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачкою не було надано доказів вказаному.

Доводи позивачки про те, що вона надала ОСОБА_6 6000 доларів США, з яких 4000 доларів США позичила у ОСОБА_7 , суд до уваги не приймає, оскільки неможливо встановити цільове призначення коштів, вказаних у розписці та відсутні докази надання решти 2000 доларів США ОСОБА_6 .

Суд звертає увагу на те, що оригінал розписки від 10.12.2003 року судом оглянуто не було, через не надання стороною позивача.

Письмові матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2003 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Відповідно до положення вказаного договору ОСОБА_6 продав, а покупці купили квартиру АДРЕСА_2 . Продаж цієї квартири вчинено за 160000 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.О., реєстровий № 8735 (а.с.168-169).

Крім того, 12.12.2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.О. посвідчено також договір купівлі-продажу квартири реєстровий № 8737. Відповідно до даного договору ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_1 . Продаж цієї квартири вчинено за 165000 грн. (а.с.10).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю померлого ОСОБА_6 .

Позивачка, як на підставу задоволення позовної вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_1 посилається на положення ст. 62 СК України.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду висловила свою позицію, яка міститься у постанові від 22.09.2020 року справа № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) та вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України, як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 , позивачка всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала доказів того що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з матеріалів справи не вбачаються передбачені статтею 62 СК України підстави виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало чоловіку на праві особистої приватної власності.

Позовні вимоги позивачки про визнання за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , як на половину спільної сумісної власності її і її чоловіка - ОСОБА_6 ; визнання за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті чоловіка - ОСОБА_6 , право власності на 1/3 від другої половини тобто на 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй і її чоловіку ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя; визнання за ОСОБА_1 загалом право приватної власності на 4/6 (1/2 + 1/6 = 4/6) квартири АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є похідними від вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в даній частині позов також не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про залишення позову без задоволення підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 21, 36, 62, 74 СК України, ст. ст. 2, 10, 76-81, 141-142, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.О. Сенюта