Постанова

Іменем України

08 червня 2022 року

м. Київ

справа № 753/11440/20

провадження № 61-7325св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року у складі судді Лужецької О. Р. та постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації.

ОСОБА_1 просив встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС

в період з 03 липня 1986 року до 12 липня 1986 року.

Встановлення цього факту необхідно заявнику для набуття статусу особи

з інвалідністю внаслідок війни другої групи та отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що факт залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 03 липня 1986 року до 12 липня 1986 року не може бути встановлений в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві, оскільки не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи осіб з інвалідністю внаслідок війни тощо.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, заявник оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року - без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що заявник просив встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 03 липня 1986 року до 12 липня 1986 року. При цьому ОСОБА_1 вказував на те, що ці обставини підтверджуються даними його трудової книжки та даними по підприємству, у нього є статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та захворювання, що стало підставою для встановлення йому групи інвалідності, яка пов`язана з його участю в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Проте компетентні органи відмовляють йому

у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав відсутності в архівах даних про склад працівників «Київзеленбуд», які залучались до ліквідації аварії в складі Цивільної оборони.

Враховуючи наявність у заявника можливості в позасудового порядку установлення юридичного факту - залучення до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наявності права на оскарження дій заінтересованої особи, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про неможливість встановлення такого факту в окремому провадженні.

Апеляційний суд також посилався на висновки Верховного Суду, викладені

у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 310/8703/17, від 15 січня

2020 року у справі № 482/2312/18.

Аргументи учасників справи

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити судове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду.

Наголошує, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що він просив встановити факт, а не статус особи з інвалідністю внаслідок війни чи видати посвідчення.

Зазначає, що формування цивільної оборони, у тому числі і невоєнізована, створювалась саме з метою виконання робіт з ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Отже, громадяни, які виконували роботи з ліквідації Чорнобильської катастрофи залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документа про залучення конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони. Особи, які залучалися до складу формувань Цивільної оборони в 1986 році, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, за наявності документів, що підтверджують право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Крім того, вказує, що встановити зазначений факт у інший спосіб він не може

у зв`язку із знищенням документів і/або їх відсутністю в архівах компетентних установ.

У січні 2022 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких він просить касаційну скаргу задовольнити.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 25 травня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини справи

Заявник ОСОБА_1 , 1946 року народження, має статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 року категорії 1, є особою з інвалідністю другої групи, яка пов`язана з роботами на Чорнобильській АЕС. Також заявник має численні хронічні хвороби, що підтверджується відповідною медичною документацією.

Згідно з трудовою книжкою під час аварії на Чорнобильській АЕС заявник перебував на посаді прораба дільниці № 3 Управління механізації ремонтно-будівельних робіт «Київзеленбуд» та був військовозобов`язаним.

Відповідно до копії наказу по вказаному підприємству від 01 липня 1986 року

№ 54-КМ ОСОБА_1 був командирований до міста Іванків строком на 9 днів

з 03 до 12 липня 1986 року. Про це підприємством також були надані довідки від

12 липня 1991 року № 259 та від 03 липня 2000 року № 55.

У матеріалах справи наявні накази начальника управління «Київзеленбуд» від

30 квітня 1986 року № 72 «О привлечении личного состава ЗЖР по дегазации дорог и территорий» та від 30 травня 1986 року № 73 «Об организации держурства в управлении «Киевзеленстрой» по службе ЗЖР ГО г. Киева»,

а також витяги з положень різних органів державної влади щодо організації Цивільної оборони, чинні на час аварії на Чорнобильській АЕС.

Протягом 2020 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації щодо надання інформації про склад працівників «Київзеленбуд», які залучались до ліквідації аварії в складі Цивільної оборони. Проте Департамент надавав відповіді про відсутність в його архівах відповідних документів. Також заявник звертався до органів соціального захисту та органів державної архівної служби, але відповідні дані виявлені не були.

Позиція Верховного Суду

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження з посиланням на статті 293, 315 ЦПК України, заявник просив встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 03 липня 1986 року до 12 липня

1986 року. Встановлення такого факту йому необхідно для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та отримання посвідчення особи

з інвалідністю внаслідок війни.

Суд першої інстанції, з яким погодися й апеляційний суд, виходив із того, що в цій справі існує спір про право, у зв`язку з чим вказане питання підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, а подана ОСОБА_1 заява - залишенню без розгляду. Крім того, суд першої інстанції вказав, що вказаний факт не може бути встановлений в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві, оскільки не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи осіб з інвалідністю внаслідок війни тощо.

Апеляційний суд також зазначив, що враховуючи наявність можливості

у заявника позасудового порядку установлення юридичного факту - залучення до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наявності права на оскарження дій заінтересованої особи, встановити такий факт в окремому провадженні неможливо.

Проте при розгляді справи суди попередніх інстанцій не звернули уваги на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі

№ 761/16799/15-ц зазначено, що «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус

і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи

з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус особи з інвалідністю внаслідок війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Порядок).

У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

На підтвердження факту залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_1 , подаючи до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, надав копії: трудової книжки, військового квитка, наказу Управління механізації ремонтно-будівельних робіт «Київзеленбуд» від 01 липня 1986 року № 54-КМ, довідок від 12 липня 1991 року № 259 та від 03 липня 2000 року № 55, наказів начальника управління «Київзеленбуд» від 30 квітня 1986 року № 72 «О привлечении личного состава ЗЖР по дегазации дорог и территорий» та від 30 травня 1986 року № 73 «Об организации держурства в управлении «Киевзеленстрой» по службе ЗЖР ГО г. Киева», витягів з положень різних органів державної влади щодо організації Цивільної оборони чинні на час аварії на Чорнобильській АЕС, виписок з медичної карти та історії хвороб та інших документів.

Оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення ОСОБА_1 до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 03 липня 1986 року до 12 липня 1986 року, який фактично підтвердить його належність до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі

№ 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. […] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі

№ 310/8703/17 (провадження № 14-98цс19) зазначено, що «у випадку якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження

№ 61-10777сво20) зазначено, що «за змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства. Вимоги заявників як у цій справі, так і у справі, розглянутій Великою Палатою Верховного Суду, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ними певного соціально-правового статусу, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявників з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду врахувала, що між ОСОБА_1 та Управлінням соціального захисту Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаний з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Об`єднана палата, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. […] Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України виходить з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства. Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства. […] Встановити факт належності архівної довідки на підтвердження тих чи інших обставин можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у видачі (заміні) посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходить з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань».

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно із частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 просив встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 03 липня 1986 року до 12 липня 1986 року;

встановлення вказаного факту необхідно заявнику для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

ОСОБА_1 звертався до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою про установлення йому статусу інваліда війни та надання йому відповідного посвідчення. Ця заява була направлена за належністю до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації (а. с. 43 - 44);

листом Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт його залучення до робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС невоєнізованих формувань Цивільної оборони підприємства, на якому він працював у 1986 році (а. с. 45 - 46).

Ураховуючи наявні на час касаційного провадження у матеріалах справи документи, колегія суддів вважає, що заявник звернувся до суду з метою отримання доказу, який необхідного йому для отримання статусу особи

з інвалідністю внаслідок війни.

Фактично між ОСОБА_1 і уповноваженим органом виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаний з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин. Заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду судом загальної юрисдикції в порядку окремого провадження. Належним способом захисту порушених прав заявника є звернення з позовом до адміністративного суду.

Ухвалюючи судові рішення у цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги в цілому не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, тому ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку

з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати, а провадження у справі - закрити.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року скасувати.

Провадження у справі № 753/11440/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук