Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Мороз Т.М.,

з участю секретаря судового засідання - Крейс О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном.

Позов мотивовано тим, що із 16.12.2014 року по 20.01.2021 року ОСОБА_1 із ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу позивач та відповідач за спільні кошти придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 . У шлюбі позивач та відповідач здійснювали поточні ремонти і облаштування будинку та господарських будівель, несли витрати на утримання та обслуговування їх за спільні кошти подружжя.

Позивач постійно, із часу придбання будинку, фактично проживав у ньому. Однак 04.03.2021 року, коли він повернувся з роботи, ОСОБА_2 не впустила позивача до домогосподарства, стверджуючи що лише вона є одноосібним власником будинку. У підтвердження своїх доводів відповідач позбавила позивача права користування житловим будинком і господарськими будівлями, встановивши на всі вхідні двері замки, ключів до яких він не має. Оскільки даний будинок є їх спільною сумісною власністю, він має рівне право на користування цим будинком. Прохає суд визнати, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вселити його в цей житловий будинок та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні цим будинком.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

20.05.2021 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.05.2021 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.05.2022 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09.06.2022 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації залишено без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Яременко О. Є., подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, 30.05.2022, 09.06.2022 до суду не з`явилася, причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Бойченко Г. В. подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності належно повідомлених про судове засідання учасника справи або його представника в разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки відповідача суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів. Крім того, суд вважає причини неявки адвоката неповажними, оскільки 30.05.2022 розгляд справи вже було відкладено за клопотанням адвоката в зв`язку з її зайнятістю в іншій справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (після шлюбу ОСОБА_3 ) зареєстрували шлюб 16.12.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.10).

20.01.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 16.12.2014 року розірваний, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від у справі № 532/2186/20 (а. с. 11, 48-49).

У період перебування сторін у шлюбі, відповідачем ОСОБА_2 , за згодою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , про що свідчить копія договору купівлі-продажу № 199 від 12.03.2019 року. Позивач ОСОБА_1 у своїй заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу Русняк Л. І. 12 березня 2019 року за № 198, дав свою згоду на укладення договору про купівлю своєю дружиною ОСОБА_2 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 . Стверджував, що гроші, які витрачаються на придбання цього житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями є спільною сумісною власністю подружжя (а. с. 12, 91).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159121918 від 12.03.2019 року власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а. с. 13).

Позбавлення позивача права користування житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 підтверджується матеріалами розгляду звернення ОСОБА_1 до поліції, у тому числі письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , відеозаписом подій 04.03.2021 року в АДРЕСА_1 (а. с. 19-22).

Місцем реєстрації позивача ОСОБА_1 є будинок АДРЕСА_1 (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експерта № 11/8-21 встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 класифікується як непридатний до нормальної експлуатації (а.с. 158-190).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд при вирішенні справи враховує, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 було придбано в період спільного подружнього життя позивача з відповідачем за спільно зароблені кошти, а отже є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до частини першої статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Саме така правова позиція міститься в постані Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі №641/7213/18.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 чинити перешкоди у користуванні власністю, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача, адвокатом Яременко О.Є подано заяву про надання доказів понесених позивачем судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по суті справи. Тому позивачу ОСОБА_1 необхідно надати строк для подання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу - до 14 червня 2022 року. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява буде залишена без розгляду.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 вселити в житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України надати позивачу ОСОБА_1 строк для подання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу до 14 червня 2022 року. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява буде залишена без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 20.06.2022.

Суддя