Справа № 355/784/21
Провадження № 2/355/247/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Баришівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Червонописького В.С.,
за участі секретаря Котенко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить припинити право користування квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона є власником даної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2022.
Відповідач не проживає у вищевказаній квартирі понад один рік, не користується, не утримує, не є членом сім`ї власника квартири, не є наймачем зазначеної квартири, чим чинить перешкоди у користуванні приватною власністю позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Про розгляд справи, призначеної на 15.06.2022 повідомлявся шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
В матеріалах справи міститься заяв позивача про розгляд справ без її участі.
Ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області Червонописького В.С. від 22.12.2021 відкрито провадження по справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 18.12.2002 за реєстраційним номером №39 (а.с. 8).
Як вбачається із Розпорядження Баришівської селищної ради Київської області від 03.02.2016 №08-01-09 «Про перейменування площі, вулиць та провулків на території Баришівської селищної ради» «вул. Комсомольську» перейменовано на « АДРЕСА_2 » (а.с.15 - 17).
Судом встановлено, що у вищевказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 власник, ОСОБА_3 син та відповідач - ОСОБА_2 , що підтверджується Довідкою, виданою Виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Київської області від 05.04.2021 № 66 (а.с. 14).
В матеріалах справи міститься акт №128 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 25.03.2021, в якому зазначено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 власник, ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою місця реєстрації (а.с. 13).
У відповідь на запит Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України, до суду надійшло підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції.
За порівняльним аналізом ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не були і не є членами його сім`ї.
Згідно зі ст. 405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом.
Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказала, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації нею права користування та розпоряджання належного їй нерухомим майном, тобто метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п. 2 ст. 8 Конвенції.
Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачем по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірна квартира на праві приватної власності.
Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням.
Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належній позивачеві квартирі, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за ним втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача по справі.
Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено повністю, то судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) понесені судові витрати у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 24.06.2022.
Суддя В.Червонописький