Справа №: 398/1756/22
провадження №: 2/398/1341/22
УХВАЛА

Іменем України

"23" червня 2022 р. місто Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі судді Демченко І.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смірнов Андрій Андрійович до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання неправомірними дій щодо порушення права споживача банківських послуг та стягнення збитків у вигляді безпідставно утриманої банківської комісії,-

ВСТАНОВИВ:

21.06.2022 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявник просить суд визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» щодо порушення права споживача банківських послуг ОСОБА_1 в частині односторонньої відмови від виконання зобов`язань згідно договору №2021/1_С/327-003040 від 01 жовтня 2021 року із зарахування грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 , як дохід від ліквідації юридичної особи нерезидента LOVEZA TRADE INC (Республіка Панама) та повернення коштів ОСОБА_1 до BENDURA BANK AG 08.11.2021 року на суму 3955,22 Євро; 08.11.2021 року на суму 42100,00 Євро; 09.11.2021 року на суму 49940,00 Євро; 11.11.2021 року на суму 49970,00 Євро; 27.04.2022 року на суму 3857,22; 27.04.2022 року на суму 49750,12 Євро; 27.04.2022 року на суму 49780,06 Євро; 27.04.2022 року на суму 41925,80 Євро та стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 збитки у вигляді безпідставно утриманої банківської комісії на суму 26804,01грн. (877,02 Євро за курсом НБУ станом на 14.06.2022 року 30,5626).

Вирішуючи питання відкриття провадження у даній справі суддя дійшов наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Закон України "Про захист прав споживачів" № 1023-XII від 12.05.1991 регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач- це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» слідує, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, не можливе оскільки предметом і підставою позову не є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору та його виконанню.

Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними нормативними актами (Цивільний кодекс України, Закон України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», тощо).

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.Після укладання договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання договору цей закон не може застосовуватись.

Як слідує зі змісту позовної заяви, вбачається, що позивач просить суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії, визнати неправомірними дії щодо порушення права споживача банківських послуг в частині односторонньої відмови від виконання зобов`язань згідно договору із зарахування грошових коштів на картковий рахунок, як дохід від ліквідації юридичної особи нерезидента та повернення коштів та стягнути збитки у вигляді безпідставно утриманої банківської комісії, при цьому позивачем не обґрунтовано позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», що б могло свідчити що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

А відтак, правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є правовідносинами щодо захисту прав споживача.

Як вбачається з документів долучених до позовної заяви, декларацією про довірчу власність від 15.04.2016 року ОСОБА_2 , маючий НОМЕР_2 простих акцій у капіталі Loveza Trade Ins, компанії зареєстрованої в Панамі, за усіма нарахованими дивідендами та відсотками, будь-якими його правами, капіталізації чи бонусами, здійснені щодо акцій, передав у довірче управління як домінанта, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , « ОСОБА_4 ».

Відповідно до трастової декларації від 15.04.2016 року, свідоцтва про реєстрацію юридичної особи, генеральної довіреності від 21.05.2019 року, корпоративного договору від 12.04.2017 року, ОСОБА_1 став власником та кінцевим беніфіціарним власником Loveza Trade Ins.

Рішенням єдиного учасника і засновника Loveza Trade Ins, Navite Company Number 741032S ОСОБА_1 від 26 листопада 2020 року була припинена діяльність компанії Loveza Trade Ins, шляхом повної ліквідації без правонаступників.

Згідно рішення №04/08 від 04.08.2021 року, єдиним учасником і засновником компанії Loveza Trade Ins, Navite Company Number 741032S було прийнято рішення про закриття рахунку Loveza Trade Ins в Bendura Bank AG та перерахування коштів, що знаходяться на рахунку Loveza Trade Ins в в Bendura Bank AG на рахунок ОСОБА_1 .

Статтею 1 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлено порядок здійснення судочинства у господарських судах. Як визначено у ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 2 Господарського Кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до п.20 частини першої ст. 1 цього Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов`язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

В такому самому значенні термін кінцевий бенефіціарний власник (контролер) використовується в Господарському кодексі України, Законі України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Законі України Про запобігання корупції, Законі України Про здійснення державних закупівель, Законі України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та ін.

Виходячи з вищезазначеного, позивач ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, який отримує прибуток у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Відповідач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» є юридичною особою, яка зареєстрована в установленому законом порядку, метою діяльності якого є задоволення суспільних потреб в його продукції, роботах, послугах, задоволення потреб споживачів електричної енергії в умовах єдиної енергетичної системи України.

Отже, зі змісту позовної заяви та заявлених у ній вимог слідує, що спір у цій справі з приводу неналежного, на думку позивача, виконання договору стосується реалізації прав ОСОБА_1 , як суб`єкта господарювання з іншою юридичною особою - Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», тобто справу слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. ч. 2, 3ст. 186 ЦПК України, про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись ст. 186, 258-261 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смірнов Андрій Андрійович до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання неправомірними дій щодо порушення права споживача банківських послуг та стягнення збитків у вигляді безпідставно утриманої банківської комісії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олександрійського

міськрайонного суду

Кіровоградської області І.М.Демченко