Справа № 128/2769/21

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
09 лютого 2022 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
судді Карпінської Ю.Ф.,
за участю секретаря Сінельник В.І.,
у відсутності учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , підписаною представником згідно з ордером ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 07.07.2015 вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 . Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2020 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач добровільно та систематично допомогу на утримання сина не надає, а лише інколи здійснював перерахування в сумі, яку він вважав за потрібне. Тому позивач самостійно вимушена задовольняти потреби сина, які полягають у харчуванні, купівлі одягу, лікуванні та розвитку. Тому позивач ОСОБА_1 просить стягувати з нього на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 07.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.
Судовий розгляд по даній справі неодноразово відкладався з поважних причин.
В судове засідання 08.02.2022 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.
Представник позивача ОСОБА_1 згідно з ордером ОСОБА_2 попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності та відсутності позивача, оскільки остання не може відвідувати судові засідання, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 неодноразово в судові засідання не з`являвся з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою сторони позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 08.02.2022 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши позицію позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлено, що сторони по справі з 07.07.2015 перебували в зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2020 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гайсинського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 89, було розірвано, що підтверджується копією даного рішення (а.с. 9-12).

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.09.2015 (а.с. 8).

З довідки № 859, виданої виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 20.08.2021, убачається, що син сторін по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Також встановлено, що добровільної згоди щодо розміру утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторонами по справі не досягнуто.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 і набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції).

Також частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

При визначенні розміру аліментів, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка здорова; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку, будь-які докази, що за станом здоров`я відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Враховуючи неодноразові неявки в судові засідання відповідача, який обізнаний, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, неподання відповідачем відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від нього, суд дійшов висновку, що відповідач не оспорює позовних вимог.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов законним та обґрунтованим, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей 01.10.2021.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

В порядку статті 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовної заяви позивача, яка звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 908 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Стаття 59 Конституції України закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається із матеріалів справи спільно із позовною заявою до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги адвокатом від 27 серпня 2021 року, укладений між адвокатом Гринчук І.В. та Степанець А.О. (а.с. 17).

В якості доказів оплати надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 35 від 30.09.2021, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила гонорар адвокату Гринчук І.В. в розмірі 7137,00 грн.

Відповідно до розрахунку (акту) суми (розміру) гонорару за надану професійну правничу допомогу адвокатом від 30.09.2021, за договором про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 27.08.2021 адвокатом Гринчук І.В. було надано професійну правничу допомогу ОСОБА_1 , а саме: юридична консультація; визначення переліку документів, необхідних для складення позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини 1189,50 грн; складення позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, завірення додатків, подання до суду заяви 3568,50 грн; аванс у розмірі 100 % за участь у судовому засіданні, отримання виконавчих документів за результатами розгляду позову, подання виконавчих документів до виконавчої служби 2379,00 грн, що в загальному складає 7137,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З урахуванням встановлених обставин і того, що доказів на підтвердження участі адвоката Гринчук І.В. в судовому засіданні та доказів направлення виконавчих документів матеріали справи не містять, а також враховуючи те, що справа не представляє ніякої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4758 грн (без урахування авансу за участь у судовому засіданні, отримання виконавчих документів за результатами розгляду позову, подання виконавчих документів до виконавчої служби в розмірі 2379 грн).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 180-182, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 137, 141, 206, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , підписану представником згідно з ордером ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.10.2021, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 4758 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят вісім) грн. В стягненні решти витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення 09.02.2022.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА