Справа № 453/865/20 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/811/2766/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
Провадження № 22-ц/811/2764/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритму судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 25 травня 2021 рокув складі судді Брони А.Л. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

У липні 2020 року позивачка ОСОБА_4 в особі представника - авдоката Сочки В.І. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги обґрунтовані тим, що 03.07.2020 о 09 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Чоп у селі Нагірне Сколівського району Львівської області, ОСОБА_2 , керуючи мікроавтобусом марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не оцінив дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з належним ОСОБА_4 автомобілем марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постраждало 10 пасажирів мікроавтобуса марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 та водій і пасажири автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

03.07.2020 відомості за фактом вказаної ДТП внесені до ЄРДР за № 0000314 та розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Крім цього, внаслідок ДТП автомобіль марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 зазнав механічних пошкоджень, несумісних з продовженням його нормальним функціонуванням, а вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу.

Відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», однак страховий ліміт цивільної відповідальності такого складає 130 000 грн., що є недостатнім для покриття збитків, завданих ДТП.

Станом на дату подання позову, оцінку пошкоджень автомобіля проведено лише частково, а саме на основі зовнішнього огляду автомобіля, про що складено Звіт №77/20 від 20.07.2020 про оцінку автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 (ПП ОСОБА_6 ), зі змісту якого вбачається, що для визначення всіх пошкоджень і ремонтних робіт необхідний додатковий огляд пошкодженого автомобіля з комп`ютерною діагностикою, замірами на стенді та розбиранням. Водночас, на підставі проведеного огляду встановлено, що попередня (не остаточна) вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 1 647 019 грн. 22 коп.

Визначаючи ціну позову позивачка виходила з того, що ринкова вартість автомобіля «Audi A8», яка розміщена на спеціалізованому сайті для продажу автомобілів, складає 92 500 доларів США, що станом на 06.07.2020 еквівалентно 2 513 225 грн.

Окрім цього позивачкою зазначено, що остаточна сума збитків буде встановлюватися в подальшому на підставі експертних досліджень та звітів оціночної діяльності, проведеннях яких потребують часу, тому подання таких доказів станом на день подання позову є неможливим.

З врахуванням заяви про зміну позовних вимог просила стягнути шкоду, завдану ДТП у розмірі 1894419,00 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 59239,89 грн та 3% річних в розмірі 34333,95 грн, вирішити питання судових витрат.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 894 419 грн. 89 коп. та 10510 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою у розмірі 26 750 грн. та витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 13 200 грн.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , з оскаржуваними рішеннями не погоджується, вважає їх такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Покликаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та судову практику Великої Палати Верховного Суду висловлену у постановах від 04.07.2018, справа № 755/18006/15 та від 03.11.2018, справа № 760/15471/15, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивач звертався до страхової компанії відповідача про відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, а також докази з приводу розміру виплаченого страхового відшкодування страховою компанією.

При цьому, відсутність таких доказів призводить до того, що неможливо встановити ріщницю між сумою відшкодування, яке виплатила страхова компанія та розміром завданих збитків позивачу.

Кірм цього, до розгляду у справі не залучено страховика відповідача, який несе тягар відповідальності за дії останнього, відтак позивачка звернулася з позовом до неналежного відповідача.

Зазначає, що не отримував під час розгляду справи ні заяви про ухвалення додаткового рішення, ні доказів, які підтверджують судові витрати, відтак його право на подання клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу було порушено.

Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 25 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог та стягненнія витрат на правничу допомогу відмовити.

11.10.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивачки ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, у якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, тобто у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Таким чином, взявши до уваги те, що згідно висновків судових експертів дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам чинних ПДР України та знаходилися у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом ДТП, яка мала місце 03.07.2020, суд прийшов висновку, що у даному випадку у відповідача ОСОБА_2 виникає обов`язок відшкодування шкоди, завданої позивачці ОСОБА_4 джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 1 894 419 419 грн., як такому, що згідно принципу диспозитивності визначений позивачкою у межах розміру матеріальних збитків, які їй завдані внаслідок ДТП.

При цьому врахувавши те, що відшкодування відповідачем шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є його відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, суд відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 59 239 грн. 89 коп. та 34 333 грн. 95 коп. 3% річних.

Крім цього, виходячи з умов договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені та в інтересах позивачки, а також те, що згідно досліджених доказів позивачка ОСОБА_4 при розгляді даної справи понесла витрати на проведення експертизи у розмірі 13 200 грн., суд вирішив питання судових витрат, стягнувши такі за професійну правничу допомогу, пов`язані з проведенням експертизи та сплачений позивачкою судовий збір.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із довідкою слідчого Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Савчин Р.І. № 0314 від 06.07.2020, 03.07.2020 о 09 год. 45 хв. в с. Нагірне Сколівського району Львівської області на автодорозі Київ-Чоп відбулася ДТП за участі автомобіля марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (який виїхав на смугу зустрічного руху) та автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 28, 80).

03.07.2020 відомості за фактом вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди внесені до ЄРДР за №0000314 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , виданого 13.09.2018, власником автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 (кузов НОМЕР_4 ) є ОСОБА_4 , жителька АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 27).

17.07.2020 на підставі заяви представника позивача адвоката Сочка В.І., оцінювачем-експертом ПП ОСОБА_6 проведено попередній огляд транспортного засобу автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час якого виявлено ряд пошкоджень деталей.

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як водія автомобіля марки «Volkswagen LT 35», була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховий ліміт цивільної відповідальності відповідно до полісу № АР/4611542 становить 130 000 грн.

Зазначені обставини визнаються сторонами, відтак не підлягають доказуванню в силу вимог ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Як вбачається зі звіту № 77/20 про оцінку автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_6 від 20.07.2020, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 03 липня 2020 року, визначена за витратним та порівняльним підходом, складає 1 647 019 грн. 22 коп (т. 1 а.с. 14-26).

Згідно ремонтної калькуляції № 64-2-20 вартості відновлювального автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість пошкодженої шини складає 5 319 грн. 20 коп., вартість відновлювального ремонту складає 1 647 019 грн. 22 коп.

У матеріалах справи наявні протоколи огляду транспортного засобу, який є додатком № 2 до звіту № 77/20, згідно яких оцінювачем-експертом ПП ОСОБА_6 виявлено ряд пошкоджень деталей (т. 1 а.с. 22-25).

Також, до звіту № 77/20 є додаток № 3, який містить фототаблиці пошкодженого автомобіля позивачки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 4-11)

Відповідно до звіту №77/20-1 про оцінку автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_6 25.09.2020 та який є актуалізацією оцінки об`єкта оцінки і може використовуватися тільки із Звітом про оцінку автомобіля №77/20 від 03.07.2020, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 2 224 419 грн (т. 1 а.с. 116-119).

Вартість матеріального збитку в даному випадку було визначено як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (Сврз) та величини втрати товарної вартості (ВТВ) за умови доцільності відновлювального ремонту.

Згідно ремонтної калькуляції № 64-2-20-1 вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість пошкодженої шини складає 5 319 грн. 20 коп., вартість відновлювального ремонту (Свр) 2 112 327 грн. 54 коп (т. 1 а.с. 125 зворот).

Крім цього, на заяву представника позивачки ОСОБА_7 була проведена судова автотоварознавча експертиза.

Зокрема, згідно висновку судової автотоварознавчої експеризи № 2211, проведеної 08.12.2020 судовим експертом Диким В.П., вартість матеріальної шкоди, завданої власникові автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 03 липня 2020 року, станом на 03.07.2020 складає 2 057 330 грн. 69 коп (т.1 а.с. 238-255).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 221 від 29.11.2020 року, як додатку до висновку автотоварознавчої експертизи №2211 від 08.12.2020 року, вартість ремонту автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП, яка мала місце 03.07.2020 року складає 1 912 963 грн. 47 коп (т. 2 а.с. 1-11).

Звертаючись і позовними вимогами позивачка обґрунтування таких зводить до того, що діями відповідача їй завдано матеріальну шкоду, яка полягає у механічних пошкодженнях її автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за відповідним фактом ДТП відомості внесені до ЄРДР за №0000314 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, при цьому механічні пошкодження, завдані її автомобілю є несумісні з продовженням функціонування такого, а вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу, тому з врахуванням уточнень позовних вимог просила стягнути розмір шкоди, а також інфляційні втрати та 3 % річних.

З матеріалів справи слідує, що заперечуючи позовні вимоги, відповідач ОСОБА_2 вважає, що ДТП, яке мало місце 03.07.2020 в с. Нагірне Сколівського району Львівської області, відбулося внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобіля марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , тому до вказаних правовідносин необхідно застосовувати ст. 1188 ЦК України, яка передбачає встановлення винних осіб у вчиненні ДТП та ступеня їх вини, при цьому зазначає, що його вина не встановлена ні вироком суду у кримінальній справі, ні постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, а також заперечує щодо розміру ринкової вартості автомобіля позивачки.

Не погоджуючись із рішенням та оскаржуючи таке в апеляційному порядку, відповідач просить таке скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи наведене та слідуючи принципу диспозитивності (ст. 367 ЦПК України), колегія суддів не перевіряє законність оскаржуваного рішення у контексті відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 59239,89 грн та 3% річних в розмірі 34333,95 грн, оскільки рішення у цій частині учасниками справи не оскаржується.

Таким чином, виключною правовою проблемою у спірних правовідносинах є матеріальна шкода (збитки), яка завдана позивачці, обсяг такої внаслідок ДТП та можливість покладення обов`язку із її відшкодування на відповідача, як винну особу.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Тобто, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням

Таким чином, право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як водія автомобіля марки «Volkswagen LT 35», була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховий ліміт цивільної відповідальності відповідно до полісу №АР/4611542 становить 130 000 грн.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що позивачка ОСОБА_4 зверталася до страховика відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та будь які докази з приводу розгляду відповідної заяви страховиком.

Разом з цим, звертаючись із позовними вимогами, позивачка ОСОБА_4 просить про стягнення з відповідача, як винної особи у ДТП, різницю між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності страховика, як можливої страхової виплати, відтак позивачка просила стягнети відшкодування у розмірі 1 894 419 грн., як вартості відновлювального ремонту.

Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону №1961-IV).

Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема до таких відносяться страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно із ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

При цьому, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).

В свою чергу, у ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.

Так, статтями 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Наведене вище дає підстави дійти висновку, що спеціальні норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Натомість, позовні вимоги позивачем пред`явлені не до страховика, а до ОСОБА_2 , як винної особи та обґрунтовані тим, що потерпіла має право на відшкодування всього розміру шкоди, який належним чином розрахований та не може бути у повній мірі відшкодований страховиком.

Відповідано до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, у такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків.

Відтак, з врахуванням цієї умови відбувається наступний розподіл тягаря доказування, а саме позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

В свою чергу, у матеріалах справи дійсно відсутній вирок суду у кримінальній справі щодо вини відповідача чи постанова суду у справі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, для дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.07.2020 на автодорозі Київ-Чоп у селі Нагірне Сколівського району Львівської області, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000014 за ч.1 ст. 286 КК України, постановою слідчого Савчина Р.І. від 07.10.2020 призначалася судова автотехнічна експертиза.

Так, відповідно до п.п. 4, 5 висновку судового експерта Н.В. Лехів №15/2/1451 від 26.10.2020, у дорожній ситуації, яка відбулася 03.07.2020 близько 09 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Чоп у селі Нагірне Сколівського району Львівської області, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 1.2, 12,1, 12.9.б), вимогам дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» (40 км/год.) розділу 33 «Дорожні знаки» та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34. «Дорожня розмітка» чинних ПДР України і вказаний факт невідповідності дій водія знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даного зіткнення.

При цьому, у діях водія ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам чинних ПДР України, які б могли знаходитися в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даного зіткнення.

При заданих в постанові вихідних даних, з технічної точки зору причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди зіткнення транспортних засобів, стали невідповідаючі вимогам п.п. 1.2, 12.1, 12.9.б вимогам дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» (40 км/год) розділу 33. «Дорожні знаки» та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34. «Дорожня розмітка» чинних ПДР дії водія автомобіля марки «Volkswagen LT 35», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який рухаючись по правосторонньому заокругленню з перевищенням допустимої швидкості, у забороненому місці допустив виїзд керованого автомобіля на смугу зустрічного руху (т. 1 а.с. 207-216).

У подальшому, у кримінальному провадженні №000014 постановою слідчого Савчина Р.І. від 02.12.2020 ще раз була призначена судова автотехнічна експертиза.

Так, відповідно до п.п. 3, 4, 7 висновку судового експерта Валько В.М. № 7593 від 26.01.2021, у дорожній ситуації, яка відбулася 03.07.2020 близько 09 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Чоп у селі Нагірне Сколівського району Львівської області, водій ОСОБА_2 , у відповідності до вимог п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху»); 2.3 (пункт «д»); 11.3; 12.1; 12.9 (підпункт «б») дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» (40 км/год) розділу 33 «Дорожні знаки» та розділу 34 марки «Volkswagen LT 35», дорожньої розмітки 1.1 вузька суцільна лінія), повинен був, з технічної точки зору, вести свій автомобіль марки «Volkswagen LT 35», д.н.з. НОМЕР_1 по правій стороні проїзної частини, вибираючи таку швидкість руху (в межах до 40 км/год), щоб мати змогу постійно контролювати його рух і не виїжджати на зустрічну сторону проїзної частини дороги.

При заданих вихідних даних водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути скоєння ДТП. У даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_2 , з технічної точки зору, не відповідали наведеним вище вимогам ПДР.

При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія автомобіля марки «Volkswagen LT 35» ОСОБА_2 вимогам п.п. 1.2; 1.5; 1.10 (в частині визначення понять «безпечна швидкість», «небезпека для руху»); 2.3 (пункт «д»); 11.3; 12.1; 12.9 (підпунк «б») дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» (40 км/год) розділу 33 «Дорожні знаки» та розділу 24 «Дорожня розмітка» підрозділу 1 «Горизонтальна розмітка» ПДР України (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1 вузька суцільна лінія) і ці невідповідності, з технічної точки зору, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП (т. 2 а.с. 102-115).

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язку та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Таким чином, враховуючи обставини спірних правовідносин, факт встановленої технічної можливості ОСОБА_2 уникнути скоєння ДТП та невідповідність його дій, як водія, з технічної точки зору, вимогам ПДР, тобто знаходження таких у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням відповідного зіткнення, оскільки таке відбулося на смузі зустрічного руху, при цьому відсутність у діях водія ОСОБА_5 невідповідностей вимогам чинних ПДР України, які б могли знаходитися в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням зіткнення, ліміт відповідальності страховика, колегія суддів приходить переконання, що позовні вимоги про стягнення 1 894 419 грн. матеріальної шкоди з відповідача, як різниці між вартістю відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу та можливим страховим відшкодуванням, є підставними, а відповідні висновки суду обґрунтованими.

Колегія суддів виходить з того, що згідно експертної оцінки визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Audi A8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка визначена у межах звіту № 77/20 та №77/20-1, це розмір шкоди на який позивачка, як потерпіла у ДТП має право.

Вимоги про зменшення позовних вимог, які власне заявлені у межах визначеної експертом суми збитків, представником позивачки ОСОБА_7 подано до закінчення підготовчого засідання, тобто відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України.

Поряд з цим, як у суді першої інстанції так і на стадії апеляційного перегляду, відповідач не надав суду належних доказів на спростування встановлених обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

В свою чергу, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, заперечуючи розмір судових витрат на правничу допомогу, відповідач зазначає, що під час розгляду справи ні заяви про ухвалення додаткового рішення, ні доказів, які підтверджують судові витрати, не отримував, відтак його право на подання клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, було порушено.

З матеріалів справи вбачається, що орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат був визначений стороною позивачки у розмірі 50000,00 грн. при поданні позовної заяви ще у 2020 році, у тому числі з урахуванням суми сплаченого судового збору.

Згідно договору про надання правової допомоги № 162/АО від 06.07.2020, який укладений між Адвокатським об`єднанням «ІНІЦІАЛІС» в особі керуючого партнера Фекийшгазі Крістіана Степановича, що діє на підставі Статусу, з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони, інтереси останньої представляв адвокат Сочка В.І. (т. 2 а.с. 135-137).

Згідно із додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги №162/АО від 06.07.2020, сторони домовилися викласти розділ 2 Договору «Порядок оплати послуг» у відповідній редакції, зокрема щодо вартості правової допомоги, за одну годину (60 хв.) наданих послуг, за винятком видів правової допомоги, передбачених у п. 2.2 Договору, відрядження до Сколівського районного суду Львівської області, Львівського апеляційного суду, складання Акту приймання-передавання наданих послуг (т. 2 а.с. 138).

Згідно Звіту керуючого партнера АО «ІНІЦІАЛІС» Фекийшгазі К.С. про надання адвокатським об`єднанням правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №162/АО від 06.07.2020, наданої ОСОБА_4 , до послуг, наданих адвокатським об`єднанням при розгляді вказаної цивільної справи, належать: вивчення обставин справи, доказів, вироблення правової позиції; підготовка заяви про забезпечення позову; пошук оцінювача, організація проведення огляду автомобіля; підготовка позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої ДТП, підготовка клопотання про відкладення розгляду справи; підготовка клопотання про зменшення позовних вимог; підготовка клопотання про відкладення розгляду справи; підготовка клопотання про долучення до матеріалів справи висновку судової автотехнічної експертизи досліджень обставин та механізму ДТП Львівського НДЕКЦ №15/2/1451 від 26.10.2020; відрядження до Сколівського районного суду Львівської області для участі у судовому засіданні; пошук експерта автотоварознавця, підготовка заяви про проведення експертизи; підготовка клопотання про долучення до матеріалів справи висновку судової автотоварознавчої експертизи №2211 від 08.12.2020 року; підготовка клопотання про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; підготовка заяви про зміну предмета позову; підготовка клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта №7593 від 26.01.2021 року Львівського НДІСЕ за результатами проведення судової автотехнічної експертизи (т. 2 а.с. 139-141).

Як вбачається з Акту приймання-передавання наданих послуг від 28.04.2021, складеного між Адвокатським об`єднанням «ІНІЦІАЛІС» в особі керуючого партнера Фекийшгазі К.С., що діє на підставі Статусу, з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з другої сторони, відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 162/АО від 06.07.2020, а також Додаткової угоди № 1 від 06.07.2020, об`єднання надало клієнту правову допомогу (правові послуги) при розгляді Сколівським районним судом Львівської області справи № 453/865/20 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП (т. 2 а.с. 142).

Клієнт претензій до об`єднання з приводу виконання умов Договору не висловив. Правова допомога (послуги) надана вчасно, якісно та в повному обсязі. Вартість наданої Об`єднанням правової допомоги (послуг) складає 26 750 грн., які були сплачені ОСОБА_4 на рахунок отримувача - Адвокатського об`єднання «ІНІЦІАЛІС», що підтверджується рахунком № 162/1 від 28.04.2021 та квитанцією №0.0..1 від 29.04.2021 (т. 2 а.с. 143-144).

Колегія суддів виходить з того, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Разом з цим, як вже зазначалося у розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В свою чергу, як зазначає відповідач, він не отримував під час розгляду справи ні заяви про ухвалення додаткового рішення, ні доказів, які підтверджують судові витрати, тому не мав можливості подати клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги у цій частині та приходить висновку, що розгляд заяви та ухвалення судом додаткового рішення, з врахуванням спірних правовідносин, без повідомлення відповідача, є порушенням норм процесуального права та принципу змагальності, загалом.

Більше того, колегія суддів важає, що розмір витрат на правову допомогу, визначений стороною позивача у сумі 26750 грн. є завищеним та не співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Зокрема, складність спірних правовідносин (категорія справи) та обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, презюмується, відтак вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить сторона позивача є необгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.

Крім цього, адвокат необґрунтовано виділив у окремі послуги такі речі, як вивчення обставин справи, доказів, вироблення правової позиції, на що було потрачено 2 год та окремо підготовка позовної заяви (3 год), оскільки у розумінні закону такі обставини охоплюються підготовкою позовних вимог, як матеріально-правової претензії довірителя у спірних правовідносинах.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що витрати у розмірі 15000 грн., як еквівалент необхідності затрати 10 год. робочого часу адвоката у даній справі є співмірними із складністю такої, наданими послугами у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності.

При цьому, у разі врегулювання спірних правовідносини (тобто тих, які, з врахуванням принципу диспозитивності є предметом даного спору) у досудовому порядку, стягнення у примусовому порядку, зокрема і витрат на правову допомогу, були б відсутні.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 рокунеобхідно змінити, зменшити розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, які стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 з 26 750 грн. до 15000 грн.

Крім цього, з урахуванням зазначення у мотивах оскаржуваного рішення покликання на ст. 56 Конституції України, яка визначає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, така не може бути застосована до спірних правовідносин, відтак покликання суду на ст. 56 Конституції України необхідно виключити.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 року змінити, виключити із мотивувальної частини рішення покликання суду на ст. 56 Конституції України.

Додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року змінити, зменшити розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, які стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 з 26 750 грн. до 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Врешті рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 червня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник