Справа №339/120/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сметанюка В.Б.,

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Досяк Т.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки і піклування) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив визначити місце проживання його неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29.04.2020 року шлюб розірвано, а неповнолітню дочку залишено проживати разом з мамою ОСОБА_3 . Однак, після розлучення дитина практично постійно проживала з батьком на його утриманні, оскільки ОСОБА_3 залишила її, займалася влаштуванням особистого життя та виїхала закордон у Туреччину. Коли в Україні почалася війна він разом з дочкою задля безпеки змушений виїхати зі свого рідного міста Костянтинівка Донецької області, яке по даний час є окупованим. Вони з дочкою стали на облік як внутрішньо переміщені особи та зареєстрували своє місце проживання по АДРЕСА_1 , а також позивач став на тимчасовий військовий облік. За даною адресою дитина проживає в комфортних умовах та є забезпеченою всім необхідним. Вказує, що дочка дуже прив`язана до нього, у них теплі та дружні стосунки. Колишня дружина перебуває закордоном, весь час змінює місце проживання та роботи, наміру забирати дочку до себе не має, а тому не заперечує щодо визначення місця проживання останньої з батьком. Також він не заперечує щодо спілкування дитини з мамою чи її участі вихованні. Вважає, що враховуючи обставини, в яких вони опинились, проживання дочки з батьком відповідатиме інтересам дитини, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив його задоволити, додатково вказавши що судовий збір залишає за собою.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки не повідомила, подала заяву, згідно якої не заперечує щодо визначення місця проживання дочки з батьком (а.с. 12,17).

Представник органу опіки і піклування Досяк Т.М. у судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову, зазначила, що орган опіки і піклування надав висновок про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.11).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачкою є розірваним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29.04.2020 року (а.с.10).

Позивач та його дочка є внутрішньо переміщеними особами із фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідками, виданими Болехівською міською радою 06 квітня 2022 року (а.с.8-9). Крім того, ОСОБА_1 прийнятий на тимчасовий військовий облік військовозобов`язаних запасу Калуського РТЦК та СП, що підтверджується повідомленням від 31.03.2022 року (а.с.13).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

З висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради, затвердженого рішенням від 26 травня 2022 року № 61 вбачається, що ОСОБА_1 за фактичним місцем свого проживання, що в АДРЕСА_1 , створив дитині належні умови для проживання, навчання та розвитку, мати дитини перебуває закордоном та не заперечує щодо проживання дитини з батьком. Орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.34-36).

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити за місцем проживання батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод.

Керуючись ст.ст.160-161 Сімейного кодексу України та ст.ст. 76, 81, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки і піклування) про визначення місця проживання малолітньої дитини - задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем фактичного проживання АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 : фактична адреса проживання АДРЕСА_1 , адреса за місцем реєстрації АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 : зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя В.Б. Сметанюк