Ухвала

Іменем України

16 червня 2022 року

м. Київ

справа № 753/13515/19

провадження № 61-4912ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року у складі судді: Гончарука В. П., та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживача та стягнення невиплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПАТ «СК «Арсенал Страхування») про захист прав споживача та стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Позов мотивований тим, що 05 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Арсенал Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, за умовами якого страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені в даному договорі, в тому числі за ризиком «збитки в наслідок дорожньо-транспортної пригоди» (далі - ДТП), будь-якого пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

26 грудня 2018 року приблизно о 16:00 - 16:05 год по вул. Героїв Майдану в с. Яблуниця, Івано-Франківської обл. він не впорався з керуванням у зв`язку із складними погодними умовами та допустив з`їзд в кювет, що призвело до пошкодження транспортного засобу марки «Audi R8», державний номерний знак НОМЕР_1 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_2 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , 2015 року випуску, та завдання майнових збитків. Обставини вказаної ДТП підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №100535, додатком до протоколу - схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих, а також встановлені постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави.

Згідно з висновком №197/19 експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру збитків, завданих власнику транспортного засобу, складеного 21 червня 2019 року судовим експертом Ковалем І. М., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi R8», державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26 грудня 2018 року, станом на дату проведення дослідження становить 2 213 028,18 грн. Ринкова вартість вказаного автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26 грудня 2018 року, станом на дату проведення дослідження становила 2 951 873,80 грн.

Позивач стверджував, що 26 грудня 2018 року ним було повідомлено відповідача про настання страхового випадку з мобільного телефону, а 27 грудня 2018 року подано до відповідача заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку, проте з незрозумілих підстав страхове відшкодування не було виплачено та не прийнято жодного рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку-фактури офіційного дилера Audi AG в Україні ДП «Ауді Центр Віпос» № від 03 січня 2019 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 2 231 969,63 грн (з ПДВ). Враховуючи розмір франшизи, що відповідно до пункту 12 договору добровільного страхування наземного транспорту складає 16 250,00 грн, розмір страхового відшкодування становить 2 215 719,63 грн.

Також позивач вважав, що відповідно до пункту 30.1 договору добровільного страхування відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування, що за період з 14 січня 2019 року по 30 вересня 2020 року становить 95 053,53 грн, а також сплатити 3 % річних від простроченої суми за період з 14 січня 2019 року по 30 вересня 2020 року у сумі 113 866,96 грн та інфляційні втрати у сумі 122 086,12 грн. Позивачем були понесені витрати у розмірі 33 200,00 грн у зв`язку із евакуацією пошкодженого автомобіля з місця події до офіційного дилера Audi AG в Україні ДП «Ауді Центр Віпос» та витрати на правову допомогу у сумі 53 620,00 грн.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02 жовтня 2020 року, просив стягнути з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 2 215 719,63 грн, пеню у розмірі 95 053,53 грн, 3% річних у розмірі 113 866,96 грн, інфляційні втрати у розмірі 122 086,12 грн, витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля у розмірі 33 200 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 53 620 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді: Гончарука В. П., від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 2 215 719,53 грн суми страхового відшкодування. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стороною позивача було виконано умови договору № 001/18-Т/Ц7 добровільного страхування наземного транспорту, та надано повний перелік документів передбачений його умовами, що давав підстави для прийняття відповідачем відповідного рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування в межах строків передбачених пункту 27 договору. Окрім того, в порушення умов пункту 27.13 договору страхування, відповідачем так і не було прийнято рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, не дивлячись на те, що минуло більше трьох місяців з моменту звернення позивача до страхової компанії про настання страхового випадку та надання повного обсягу документів та речей для виплати страхового відшкодування.

Суд першої інстанції вказав, що обґрунтовуючи свої заперечення щодо предмету спору, сторона відповідача вказує на те, що внутрішньою службовою перевіркою було встановлено факт участі автомобіля позивача марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 у спортивних змаганнях біля курорту «Буковель», однак суд не бере до уваги дані твердження, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про участь саме цього транспортного засобу у офіційних спортивних змаганнях, які супроводжувались перегонами на автомобілях гірськолижними трасами станом на 26 грудня 2018 року в Івано-Франківській області. Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору № 001/18-Т/Ц7 добровільного страхування наземного транспорту, саме участь у змаганнях різних категорій в тому числі автомобільні перегони не є страховим випадком у відповідності до пункту 7 та 22 договору.

Суд першої інстанції вказав, що стосується посилань сторони відповідача про відстрочення прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування страховиком до закінчення кримінального провадження № 0000075 від 08 травня 2019 року порушеного за ознаками частини третьої статті 190 КК України, суд ставиться критично, оскільки за довгий період часу в межах вказаного кримінального провадження не встановлено винну особу, будь-кому не вручена підозра про вчинення кримінального правопорушення та не прийнято вмотивованого процесуального рішення по даному факту. Необґрунтованими посилання сторони відповідача на висновки експертиз проведених в межах кримінального провадження № 0000075 від 08 травня 2019 року, оскільки дата, місце та час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 встановлені постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року в справі № 755/164/19, яка набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням того, що умовами Договору визначено, що розмір збитків визначається на підставі рахунків СТО, позивачем надано розрахунок збитків, виходячи з рахунку - фактури офіційного дилера в Україні ДП «Ауді Центр Віпос» № від 03 січня 2019 року, які складають 2 231 969,63 грн. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів в сфері добровільного страхування транспортного засобу, суд зробив висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхової виплати, відповідно до рахунку - фактури офіційного дилера в Україні ДП «Ауді Центр Віпос» № від 03.01.2019 року. враховуючи розмір франшизи, що відповідно до пункту 12 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу складає 16 250,00 грн, а всього на загальну суму 2 215 719,63 грн, оскільки позивачем на виконання договору № 001/18-Т/Ц7 добровільного страхування наземного транспорту та у зв`язку із настанням страхового випадку «Збитки в наслідок ДТП», було надано передбачені Договором документи та заяву про виплату страхового відшкодування, про що і не заперечувалось сторонами у ході судового розгляду. При цьому відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування обставин дотримання позивачем як страхувальником умов Договору страхування. Звертаючись до суду х вказаним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені у розмірі 95 053,53, три відсотка річних у розмірі 113 866,96 грн., інфляційні втрати у розмірі 122 086,12 грн. Однак виходячи із змісту позовних вимог, доводів сторони позивача, що були викладені в ході судового розгляду, суд не вбачає підстав для задоволення даних вимог, оскільки не можливо встановити з якого часу порушені права за законні інтереси позивача, так як з моменту звернення останнього з заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування не прийнято жодного рішення відповідачем, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити реальний розмір пені, три відсотка річних та інфляційних втрат.

При відмові в задоволенні у відшкодуванні позивачу витрат на правову допомогу суд першої інстанції зазначив, що стороною позивача не долучено до матеріалів справи акту прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги № 25/09/20- від 25 вересня 2020 року з зазначенням детального розрахунку погодинної вартості послуг та загальної кількості годин обслуговування, переліку виконаних робіт щодо позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, підписаний виконавцем та замовником, копію платіжного доручення про оплату витрат за правову допомогу.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Манзенка Р. А. залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ «СК «Арсенал Страхування» задоволено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що частиною 2 статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що у разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку. Аналогічна умова зазначена у п. 24.3.1. договору страхування, укладеного сторонами. Відповідно до п. 27.13 договору страхування від 5 січня 2018 року страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування у випадку, якщо відповідними органами внутрішніх справ відносно страхувальника (його уповноваженої особи) внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно настання страхової події і ведеться розслідування обставин, які призвели до збитку - до закінчення кримінального провадження. Користуючись наданим йому правом, відповідач здійснив власне розслідування обставин дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача, та звернувся до органів Національної поліції у зв`язку із наданням страхувальником неправдивих відомостей про дату, час та обставини ДТП. 8 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0000075 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені у статті 991 ЦК України і статті 26 Закону України «Про страхування». Зокрема, підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Пунктом 28.4.3. договору страхування від 5 січня 2018 року сторони погодили, що страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник повідомив страховику свідомо неправдиві відомості про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку, або у разі надання страхувальником на запит страховика відомостей, які не відповідають дійсності, по фактам, що стосуються страхового випадку і його обставин. Відповідачем були надані суду першої інстанції докази у підтвердження внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального провадження, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, предметом якого є повідомлення ОСОБА_1 страховику про обставини ДТП, яка є підставою для виплати страхового відшкодування, та про повідомлення страхувальника про прийняте страховиком рішення про відстрочку прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування до закінчення кримінального провадження, що передбаченого пунктом 27.13 договором страхування, укладеного сторонами 05 січня 2018 року. Також відповідачем надані суду першої інстанції докази направлення позивачу зазначеного листа (а. с. 38, т. 2).

Апеляційний суд вказав, що згідно висновку комплексної автотехнічної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем від 30 липня 2020 року, проведеної комісією експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у рамках кримінального провадження № 0000075, відповідно до даних, які зафіксовано в бортових системах автомобіля «Audi R8», WIN: НОМЕР_3 , дорожньо-транспортна пригода сталася 25 грудня 2018 року в 22.18.02. Також експертами зазначено, що аналіз загального протоколу діагностики даного транспортного засобу вказує, що на момент скоєння пригоди в ході спрацювання систем безпеки водія та пасажира відбулося спрацювання піропатрону для аварійного роз`єднання загального приводу живлення електричних систем автомобіля від акумуляторної батареї. При такому спрацюванні автомобіль не міг рухатися своїм ходом після скоєння ДТП без втручання для усунення наявних несправностей. В протоколі діагностики усіх систем автомобіля «Audi R8», WIN: НОМЕР_3 , кодів несправностей даного автомобіля, активації пристроїв автомобіля або спрацювання систем безпеки у результаті дорожньо-транспортної пригоди, які могли виникнути 26 грудня 2018 року, відсутні. У підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, відповідачем суду першої інстанції також була надана копія висновку комплексної комп`ютерно-технічної та фототехнічної експертизи, який складений експертами Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 24 лютого 2021 року, за змістом якого телефон свідка ОСОБА_3 містить фотографічні зображення автомобіля марки «Audi R8», які датовані 25 грудня 2018 року 22:51:01. Також у висновку зазначено, що у графічних файлах зображений один і той же автомобіль, який зображений на фото, зроблених на СТО та на місці події, і є предметом договору страхування. Висновки суду першої інстанції, що висновки експертиз, які проведені у межах кримінального провадження № 0000075 від 08 травня 2019 року, не є належними доказами у даній справі, оскільки дата, місце та час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , були встановлені постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року в справі № 755/164/19, яка набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалася не ґрунтуються на нормах процесуального права. Висновки експертиз, які були проведені у рамках кримінального провадження і які не були спростовані у межах розгляду цивільної справи, є належними письмовими доказами у цивільній справі, так як містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі. Також суд першої інстанції не врахував, що відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у справі № 755/164/19 доведено і не потребує доказуванню у цивільній справі, що ОСОБА_1 були порушені Правила дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої був пошкоджений ТЗ «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 . Разом з цим, відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України дата та час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, які зазначені у постанові судді від 24 січня 2019 року, не є преюдиційним встановленим фактом, та потребує доказування у даній справі, враховуючи обставини справи та необхідність встановлення цієї обставини для з`ясування дотримання страхувальником умов договору страхування.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що страхувальник зобов`язаний до заяви про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування надати документи, які підтверджують, що на час пошкодження автомобіля він не перебував у стані алкогольного чи іншого сп`яніння. З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідачу був наданий висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який складено на 19год. 10хв. 26 грудня 2018 року. Відомостей про отримання ОСОБА_1 такого висновку станом на 25 грудня 2018 року матеріали справи не містять. Також позивачем 25 грудня 2018 року, у день ДТП, не було повідомлено про настання страхового випадку, не було викликано працівників поліції, а також не були вчинені інші дії, які передбачені умовами договору страхування від 05 січня 2018 року, і не виконання яких є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. З наявних у матеріалах даної справи документів вбачається, що кримінальне провадження № 0000075 від 08 травня 2019 року проводиться стосовно надання ОСОБА_1 ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та органу Національної поліції неправдивих відомостей про обставини, дату, час дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ 100535 від 26 грудня 2018 року та постанову по справі № 755/164/19 та виконав всі дії для заволодіння грошовими коштами ПАТ «СК «Арсенал страхування» у вигляді грошового відшкодування.

Тому апеляційний суд вважав, що відповідач мав підстави для прийняття рішення про відстрочку у прийнятті рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, так як це узгоджується з умовами договору страхування, який уклали сторони 05 січня 2018 року, та підтверджено отриманими страховиком доказами. При цьому страховиком не було прийнято остаточного рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Та обставина, що в межах кримінального провадження № 0000075 від 08 травня 2019 року, порушеного за ознаками частини першої статті 190 КК України, тривалий час не встановлено винну особу та не вручена підозра про вчинення кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, не може бути підставою для висновку про неправомірність дій відповідача у даному спорі, оскільки рішення про вручення підозри приймається слідчим і не залежить від волі страховика.

Апеляційний суд зазначив, що з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що підставою для реєстрації кримінального провадження № 0000075 від 08 травня 2019 року стали саме дії ОСОБА_1 , який умисно надав до ПАТ «СК «Арсенал страхування» неправдиві відомості про обставини, дату та час дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , для незаконного отримання страхового відшкодування. На час подання позову та його розгляду судом першої інстанції, враховуючи умови договору страхування, укладеного сторонами 05 січня 2018 року, відповідач мав правові підстави для відстрочки прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 2 215 719,63 грн страхового відшкодування. Відповідно до пункту 27.13 договору страхування страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, якщо у нього є сумніви в правомірності вимог на одержання страхувальником страхового відшкодування - до того часу, поки не будуть представлені необхідні докази, але не більше, ніж на три місяці з дня отримання від страхувальника повідомлення про страховий випадок та всіх необхідних документів та речей. Виходячи з обставин справи, страховик мав підставі для сумнівів у правомірності вимог позивача та мав правові підстави для перевірки обставин настання страхового випадку та наявності у ОСОБА_1 підстав для отримання страхового відшкодування. При цьому, відповідачем суду першої інстанції були надані докази направлення ОСОБА_1 17 січня 2019 року повідомлення про відстрочку прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування та вжиття заходів щодо з`ясування фактичних збитків, встановлення всіх причин та обставин заявленого випадку. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача про відшкодування витрат, понесених ним на правову допомогу, а відповідачу позивачем підлягають відшкодуванню витрат, понесені відповідачем на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

ОСОБА_1 03 червня 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, залишивши в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що копія постанови апеляційного суду вручена 10 травня 2022 року шляхом надсилання на електронну адресу представника позивача, що підтверджується супровідним листом та витягом з порталу електронного документообігу опублікованого на сайті Київського апеляційного суду. ОСОБА_1 зазначає, що тривале виготовлення повного тексту постанови апеляційного суду, ураховуючи особливість справи та скасування рішення суду першої інстанції, перешкоджало повноцінній підготовці касаційної скарги. Окрім цього, до поважної причини пропуску строку слід віднести його перебіг під час дії карантину, а з 24 лютого 2022 року обмеженнями, встановленими Законом України «Про правовий режим воєнного часу». На підтвердження указаних обставин суду надано: копію супровідного листа Київського апеляційного суду від 06 травня 2022 року вих. № 22-ц/824/9536/2021 про направлення представнику ОСОБА_1 - адвокату Манзенку Р. А. на його заяву від 21 грудня 2021 року копії постанови від 21 грудня 2021 року; витяг з порталу електронного документообігу опублікованого на сайті Київського апеляційного суду по справі № 753/13515/19; фотоскрін з електронної пошти з листом Київського апеляційного суду від 10 травня 2022 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17; від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6356/19; від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14; від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц; від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17; від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17; від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16 та постановах Верховного Суду України: від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17; від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16. Касаційна скарга мотивована тим, що правило про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Щодо рішення суду першої інстанції у касаційній скарзі зазначено, що позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки факт прийняття судом рішення про стягнення суми страхового відшкодування вже сам по собі свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача. 27 грудня 2018 року страхувальником подано відповідачу заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку, та надано увесь пакет документів відповідно до умов договору, а тому відповідно до пункту 27.3 договору кінцевою датою прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування є 14 січня 2019 року і саме з цього періоду позивачем здійснено розрахунок пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім того, поза увагою суду залишились позовні вимоги про стягнення коштів на відшкодування витрат, понесених страхувальником при настанні страхового випадку, які є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Особа, яка подала касаційну скаргу, зазначає, що апеляційний суд проігнорував постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у справі № 755/164/19 про адміністративне правопорушення, яка набрала чинності та у якій суд встановив обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 26 грудня 2019 року. Однак апеляційний суд зробив висновок, який не перебуває в логічному зв`язку з матеріалами справи, а саме те, що винуватість ОСОБА_1 є преюдиційною обставиною, а час і місце події - ні, і тому підлягає доказуванню. Тобто, апеляційний суд свідомо надав перевагу не вищій формі діяльності судової влади, а копіям матеріалів кримінального провадження, у якому вирок не постановлений, а також наявні ознаки недопустимості висновку експерта, який проводив обстеження автомобіля без участі та згоди власника транспортного засобу. Експертиза провадилась до оголошення про підозру позивачу, при цьому у висновку не встановлено чи є технічна можливість із урахуванням методики дослідження виявити ознаки втручання в програмне забезпечення, перепрограмування, кодування, адаптації та таке інше у системах автомобіля «Audi R8». Посилання апеляційного суду як на докази на витяг з ЄДР та повідомлення про підозру суперечать принципам змагальності та преюдиціальності, зокрема чітким приписам статті 82 ЦПК України. Апеляційний суд порушив норму закону стосовно звільнення від доказування обставин, встановлених у справі про адміністративне правопорушення і за відсутності вироку у кримінальному провадженні оцінив та взяв до уваги доказ здобутий в кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_1 є обвинуваченим, що очевидно перешкоджає йому у доступі до правосуддя, зважаючи, що питання недопустимості доказів (в тому числі комплексної авто-технічної експертизи та експертизи комунікаційних систем № 19051/19-52/19-35) буде вирішуватись в нарадчій кімнаті при постановленні вироку. Таким чином, постановою апеляційного суду необґрунтовано та незаконно скасовано рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, яке прийнято обґрунтовано після ретельного дослідження доказів та відповідно до законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 05 січня 2018 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові права страхувальника, що не суперечать Закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Audi R8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 . Згідно пункту 7 договору страховими ризиками є, зокрема, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Страхова сума становить 3 250 000,00 грн, франшиза - 16 250,00 грн (пункт 12.2.)

Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 26 грудня 2018 року о 16 год 05 хв на вул. Героїв Майдану в с. Яблуниця, керуючи ТЗ «Audi R8», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції і інтервалу та здійснив з`їзд в кювет, що призвело до пошкодження ТЗ, завдання матеріальних збитків та порушення вимог пункту 12.1, ПДР. Також постановою судді ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) гривень.

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» подана заява про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Листом ПАТ «СК «Арсенал Страхування» від 17 січня 2019 року ОСОБА_1 було повідомлено про вжиття страховиком заходів щодо з`ясування фактичних збитків, встановлення причин та обставин заявленого випадку та про відстрочення прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Листами ПАТ «СК «Арсенал Страхування» від 23 січня 2019 року та від 05 квітня 2019 року повідомило ОСОБА_1 про необхідність надання додаткових відомостей з приводу обставин дорожньо-транспортної пригоди та про прийняте страховиком рішення про відстрочення прийняття рішення про здійснення або відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Листом від 15 травня 2019 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомлено позивача, що строк прийняття рішення про прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування відстрочено 08 травня 2019 року до закінчення кримінального провадження.

Згідно висновку № 197/19 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 21 червня 2019 року судовим експертом Ковалем І. М., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi R8», державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26 грудня 2018 року, станом на дату проведення дослідження становить 2 213 028,18 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Audi R8», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26 грудня 2018 року, станом на дату проведення дослідження становить 2 951 873,80 грн.

Відповідно до рахунку-фактури офіційного дилера в Україні ДП «Ауді Центр Віпос» № від 03 січня 2019 року вартість ремонтних робіт автомобіля марки «Audi R8», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 2 231 969,63 грн з ПДВ.

31 травня 2019 року ОСОБА_1 на адресу ПАТ «СК «Арсенал Страхування» направлена вимога про виплату страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних втрат, вартості евакуації транспортного засобу у розмірі 33 200,00 грн, до якої додані копії рахунку-фактури ДП «Ауді Центр Віпос» від 03 січня 2019 року, рахунку ФОП ОСОБА_4 від 26 грудня 2018 року та квитанції про плату послуг евакуатора.

08 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0000075 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України. Кримінальне провадження № 0000075 від 08 травня 2019 року проводиться стосовно надання ОСОБА_1 ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та органу Національної поліції неправдивих відомостей про обставини, дату, час дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем «Audi R8», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ 100535 від 26 грудня 2018 року та постанову по справі № 755/164/19 та виконав всі дії для заволодіння грошовими коштами ПАТ «СК «Арсенал страхування» у вигляді грошового відшкодування.

Згідно висновку комплексної автотехнічної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем від 30 липня 2020 року, проведеної комісією експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у рамках кримінального провадження № 0000075 відповідно до даних, які зафіксовано в бортових системах автомобіля «Audi R8», WIN: НОМЕР_3 , дорожньо-транспортна пригода сталася 25 грудня 2018 року в 22.18.02. Також експертами зазначено, що аналіз загального протоколу діагностики даного транспортного засобу вказує, що на момент скоєння пригоди в ході спрацювання систем безпеки водія та пасажира відбулося спрацювання піропатрону для аварійного роз`єднання загального приводу живлення електричних систем автомобіля від акумуляторної батареї. При такому спрацюванні даний автомобіль не міг рухатися своїм ходом після скоєння дорожньо-транспортної пригоди без втручання для усунення наявних несправностей. В протоколі діагностики усіх систем автомобіля «Audi R8», WIN: НОМЕР_3 , кодів несправностей даного автомобіля, активації пристроїв автомобіля або спрацювання систем безпеки у результаті дорожньо-транспортної пригоди, які могли виникнути 26 грудня 2018 року, відсутні.

Апеляційний суд встановив, що на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, відповідачем суду першої інстанції також була надана копія висновку комплексної комп`ютерно-технічної та фототехнічної експертизи, який складений експертами Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 24 лютого 2021 року, за змістом якого телефон свідка ОСОБА_3 містить фотографічні зображення автомобіля марки «Audi R8», які датовані 25 грудня 2018 року 22:51:01. Також у висновку зазначено, що у графічних файлах зображений один і той же автомобіль, який зображений на фото, зроблених на СТО та на місці події, і є предметом договору страхування.

Апеляційний суд встановив, що позивачем страховику був наданий висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який складено на 19год. 10хв. 26 грудня 2018 року. Відомостей про отримання ОСОБА_1 такого висновку станом на 25 грудня 2018 року матеріали справи не містять. Також позивачем 25 грудня 2018 року, у день ДТП, не було повідомлено про настання страхового випадку, не було викликано працівників поліції, а також не були вчинені інші дії, які передбачені умовами договору страхування від 05 січня 2018 року.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (частина перша статті 6 Закону України «Про страхування»).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку (пункт 3 частини першої статті 991 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі № 6-101цс11 зроблено висновок, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до пункту 27.13 договору страхування від 05 січня 2018 року, укладеного між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 , страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування у випадку, якщо:

відповідними органами внутрішніх справ відносно страхувальника (його уповноваженої особи) внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно настання страхової події і ведеться розслідування обставин, які призвели до збитку - до закінчення кримінального провадження;

у нього є сумніви в правомірності вимог на одержання страхувальником страхового відшкодування - до того часу, поки не будуть представлені необхідні докази, але не більше, ніж на три місяці з дня отримання від страхувальника повідомлення про страховий випадок та всіх необхідних документів та речей.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року в справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20) вказано, що «доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; близькі за змістом приписи є у частині першій і другій статті 76 ЦПК України у чинній з указаної дати). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; частина перша статті 77 ЦПК України у редакції, чинній з цієї дати). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 59 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; частина перша статті 78 ЦПК України у редакції, чинній з указаної дати). Висновок судово-почеркознавчої експертизи від 13 грудня 2014 року за №574/тдд не можна вважати таким, що не відповідає критеріям належності та допустимості доказів, як про це стверджує банк у касаційній скарзі. Позивач подав до суду копію цього висновку, зроблену з копії того ж висновку, яку засвідчив слідчий. Для його використання як доказу подання до суду окремого дозволу слідчого, а також вироку суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні, не є потрібним. Такий висновок судово-почеркознавчої експертизи, який позивач відповідно до закону одержав у межах кримінального провадження, стосується предмета доказування у цій справі».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

За таких обставин, встановивши наявність підстав для відстрочення ПАТ «СК «Арсенал страхування» прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та відповідно, як наслідок, відсутність підстав для задоволення інших позовних вимог.

Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17; від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6356/19; від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14; від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17; від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16; постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16 необґрунтовані, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин.

Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц; від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17; та постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17; необґрунтованими, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживача та стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков