Постанова

Іменем України

09 червня 2022 року

м. Київ

справа № 591/7365/20

провадження № 61-16927св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба

у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2021 року у складі судді Северинової А. С. та постанову Сумського апеляційного суду від 14 вересня

2021 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Собини О. І. , Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , третя особа - Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на дитину та дружину, визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення шлюбних відносин проживає разом з нею в орендованій квартирі

за адресою: АДРЕСА_1 . Вона несе щомісячні витрати

на утримання сина в розмірі 40 000,00 грн, а саме: сплачує орендну плату

та комунальні послуги за користування житлом у розмірі 15 000,00 грн щомісяця, оплачує навчання сина у приватному дитячому садку - 8 000,00 грн щомісяця, здійснює витрати на придбання засобів догляду за дитиною, дитячого одягу, іграшок.

Відповідач проживає окремо та, володіючи нерухомістю і маючи щомісячний дохід у розмірі 80 000,00 грн, має можливість сплачувати аліменти на сина

у розмірі 15 000,00 грн.

Визначення місця проживання дитини необхідне для можливості їй самостійно, без дозволу батька дитини, змінювати адресу реєстрації місця проживання сина, самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду дитини за межі території України на строк, що не перевищує один місяць, у передбачених законом випадках.

З урахуванням уточнення позовних вимог ОСОБА_4 просила:

1) визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року

до досягнення дитиною повноліття;

3) стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року

до досягнення дитиною трирічного віку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, позов задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі

5 500,00 грн, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року та до досягнення ОСОБА_3 , повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти

на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до

ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 20 листопада 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку,

що після припинення між сторонами шлюбних відносин малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю та перебуває

на її утриманні, і в силу віку - 1 рік 8 місяців, потребує тісного зв`язку з матір`ю.

Частково задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину мотивоване тим, що малолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку батька, який в силу статті 180 СК України зобов`язаний та, являючись працездатним, маючи задовільний стан здоров`я, може її утримувати шляхом сплати аліментів щомісячно.

За недоведеності позивачем щомісячних витрат на дитину у розмірі

40 000,00 грн, суд, врахувавши такі істотні обставини, як наявність у відповідача щомісячного офіційного стабільного доходу, в межах суми мінімальної заробітної плати, отримання постійного доходу від неофіційної роботи, факт участі батька

у матеріальному утриманні дитини шляхом надання грошових коштів, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначив до стягнення аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5 500,00 грн щомісячно та стягнув аліменти на дружину до досягнення дитиною трьох років

у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову

та призначити аліменти на утримання дитини у розмірі 2 200,00 грн та стягнути аліменти на дружину до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, у задоволенні решти вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою, що позивач не має самостійного доходу, а тому не можна визначити місце проживання дитини із матір`ю, а також визначаючи розмір стягнутих аліментів на утримання дитини у розмірі 5 500, 00 грн не врахували довідку з місця роботи відповідача

із зазначенням його заробітної плати у розмірі 6 200, 00 грн. Зазначав про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У лютому 2022 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила оскаржувані рішення залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення. Зазначала, що доводи касаційної скарги

є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 591/7365/20, витребувано її з Зарічного районного суду м. Суми.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27 липня 2018 року по 25 березня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю.

Згідно із свідоцтвом про зміну імені від 28 квітня 2021 року, позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, ОСОБА_4

з 03 лютого 2021 року зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_3 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно за ОСОБА_4 на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка площею 0,0474 га за адресою: Сумська область, Сумський район, Нижньосироватська сільська рада та на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 частки квартира за адресою: АДРЕСА_4 , а інша 1/2 частка у праві спільної часткової власності на вказану квартиру зареєстрована за ОСОБА_2 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної податкової служби України сума виплачених ОСОБА_2 доходів

за період з 01 січня по 30 вересня 2020 року становила: у першому кварталі

2020 року - відсутня інформація про доходи; у другому кварталі 2020 року - 993,79 грн.; у третьому кварталі 2020 року - відсутня інформація про доходи.

Відповідно до довідок Приватного підприємства «Науково-лікувальний фітоцентр «Авіцена» (далі - ПП «НЛФ «Авіцена») від 01 грудня 2020 року

та від 24 березня 2021 року ОСОБА_2 працює на приватному підприємстві

ПП «НЛФ «Авіцена» на посаді менеджер (управитель) зі збуту з 13 листопада 2020 року з посадовим окладом 6 200,00 грн.

Із виписки по рахунках ОСОБА_2 у АТ КБ «ПриватБанк» видно, що за період

з 01 січня 2017 року по 23 листопада 2020 року, відповідач протягом липня 2017 - грудня 2020 років щомісячно отримував грошові перекази у валюті США

від іноземних організацій з призначенням платежу « ОСОБА_9 ». Розмір такого доходу відповідача у 2020 році склав: у січні 2020 року -

1 210,32 дол. США, у лютому 2020 року - 489,37 дол. США, у березні

2020 року - 610,49 дол. США, у квітні 2020 року - 1 464,02 дол. США,

у травні 2020 року - 328,52 дол. США, у червні 2020 року - 2 014,78 дол. США,

у липні 2020 року - 271,28 дол. США, у серпні 2020 року - 603,58 дол. США,

у вересні 2020 року - 745,88 дол. США, у жовтні 2020 року - 170,33 дол. США,

у листопаді 2020 року - 589,74 дол. США, у грудні 2020 року - 574,05 дол. США.

Протягом липня 2020 року відповідачем перераховано на картку позивача кошти на загальну суму 11 850,19 грн.

За інформацією Державної прикордонної служби України від 12 січня 2021 року, протягом 2020 року ОСОБА_2 протягом серпня - вересня 2020 року двічі перетинав Державний кордон України сполученням Анталія - Харків.

Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 26 травня 2021 року № 1135/27.1-26 орган опіки та піклування вважає

за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_5 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 19 листопада 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки

та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання

з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини,

як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків

і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини

і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також

на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Верховний Суд погоджується із таким висновками судів з огляду на таке.

Верховний Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала

у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду,

з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які

є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, Верховний Суд вважає, що суди, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному

її вихованню та розвитку.

На час ухвалення оскаржуваних рішень судами не встановлено обставин, які

б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини

з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину

до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти

на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я

та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним

та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5 500,00 грн, оскільки такий розмір визначений з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини. При цьому матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які

б свідчили про те, що останній не має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі.

Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини

до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина,

а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Установивши вказані обставини, в тому числі і щодо стану здоров`я

та матеріального становища платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, чина, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання щомісячно в розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною трьох років підлягають задоволенню.

Касаційна скарга ОСОБА_2 не міститься доводів щодо неправильного визначення судами попередніх інстанцій розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, присуджених до стягнення.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог процесуального, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська