Справа № 461/7902/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/238/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.,

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №С11.175.74500 від 20.02.2017, в розмірі 37204,75 грн та судовий збір у розмірі 2270 грн. В обґрунтування поданого позову покликалося на те, що 20.02.2017 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Угоду №С11.175.74500 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку № НОМЕР_1 . Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди становить 22600 грн. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 18.09.2019. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 04.01.2020 становить 37204,75 грн. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу ОСОБА_1 банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04 лютого 2020 року. Згідно даної вимоги AT «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також ОСОБА_1 було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги AT «Ідея Банк» будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на власний вибір Банку. Однак, відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав, відтак 13.03.2020 за заявою AT «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за №405 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати на вчинення останнього. В подальшому виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку за позовом ОСОБА_1 визнано таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просив позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2021 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за угодою №С11.175.74500 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 20.02.2017 року в розмірі 37204 (тридцять сім тисяч двісті чотири) грн. 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2900 (дві тисячі дев`ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що частково визнаючи позовні вимоги в сумі 22 600 гривень відповідач посилався на те, що позивач у позовній заяві вказує, що розмір простроченого боргу становить 23 112,02 гривень, натомість, відповідно до укладеної між сторонами Угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С11.175.74500 від 20.02.2017, встановлений доступний Клієнту (відповідачу) ліміт Кредитної лінії в розмірі 22 600 гривень. Доказів того, що вказаний доступний Клієнту кредитний ліміт в подальшому був збільшений матеріали справи не містять, та жодних додаткових угод, або погоджень щодо його збільшення між сторонами не укладалось. Оскільки підтверджень того, що максимально доступний кредитний ліміт був збільшений позивачем з 22600 грн до 23 112,02 грн то відповідач вважає, що підстави для стягнення з відповідача суми, яка перебільшує погоджену сторонами при укладанні угоди максимально доступний кредитний ліміт відсутні. Також, вважає, що Кредитна Угода, яка містить підписи сторін, не має таких визначень як основний борг, прострочений борг, прострочені проценти, штрафні санкції. Не містить вказана Кредитна Угода і розміру прострочених процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розміру штрафних санкцій за прострочку виконання зобов`язань позичальником, порядку їх нарахування, тощо. Посилання позивача у позові на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, текст якого розміщений на інтернет - сторінці Банку за відповідним посиланням, на підставі якого між позивачем та відповідачем було укладено Кредитну Угоду, як на підставу виникнення між сторонами прав та взаємних обов`язків щодо обслуговування кредитних коштів та їх повернення є помилковим з огляду сталу практику Верхового Суду з подібних справ. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача 22 600 грн заборгованість за тілом кредиту.

Представник Акціонерного товариства «Ідея Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору.

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи убачається, що 20.02.2017 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду №С11.175.74500 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с.22-23).

Згідно кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку № НОМЕР_1 . Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди становить 22 600 грн.

Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 21.09.2021 становить 37204,75 грн та складається із наступного: прострочений борг в розмірі 23113,02 грн, прострочені проценти 12892,73 грн та штрафні санкції 1200 грн.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору на адресу ОСОБА_1 банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04 лютого 2020 року.

Згідно даної вимоги AT «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також ОСОБА_1 було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги AT «Ідея Банк» будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на власний вибір Банку (а.с.37-38).

Однак, відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав, відтак 13.03.2020 за заявою AT «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за №405 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати на вчинення останнього (а.с.42).

В подальшому виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку за позовом ОСОБА_1 визнано таким, що не підлягає виконанню, що підтверджується копією постанови Дніпровського апеляційного суду від.1.12.2020 (а.с.43-48).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. А тому, суд дійшов до правильних висновків про те, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно ОСОБА_1 прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги, що доступний ліміт Кредитної лінії згідно укладеної угоди в розмірі 22 600 грн, тому безпідставним є вимога банку щодо стягнення простроченого боргу в розмірі 23112,02 грн не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

З наявної виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що боржником використовувались кредитні кошти в межах зміненого Ліміту кредитної лінії у сумі, що перевищувала попередньо встановлений розмір Ліміту кредитної лінії (22600,00 грн)(а.с.27-35).

Оскільки з Виписки вбачається, що станом на дату звернення Позивачем до суду із позовною заявою у цій справі сума використаного, проте не поверненого в порядку та на умовах передбачених Угодою, Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, простроченого боргу становить 23112,02 грн., заявлена до стягнення сума в цій частині є обгрунтованою.

Аналогічні правовові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що Угода про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки не містить визначень складових боргу, а також розміру та порядку нарахування відсотків, штрафних санкцій за такою Угодою, оскільки, усі істотні умови кредитування (розмір кредиту, процентна ставка, розмір штрафу, та інше) були узгодженні в Угоді №С11.175.74500 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яку власноруч було підписано ОСОБА_1 , та погоджено сторонами у пунктах 3.3, 5.7, 6:

- процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24,0000% річних (п. 3.3);

- у разі невиконання Клієнтом умов цієї Угоди або відсутності коштів у Клієнта, Банк має право вимагати відшкодування збитків та витрат шляхом здійснення примусового стягнення, пред`явити позов до Клієнта, а також віднести на рахунок простроченої заборгованості всі суми заборгованості Клієнта (п. 5.7);

- за повне або часткове прострочення сплати обов`язкового мінімального платежу Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Банку штраф у розмірі 50 грн за кожний прострочений мінімальний платіж (п. 6).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.06.2022.

Головуючий

Судді