Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/137/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Юрченка С.О.,

секретаря - Папенко О.О.,

за участі заявниці - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 (не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ржищів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2022 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, в якій заявниця зазначила, що вона та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно підіймав руку на заявницю, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона декілька раз викликала поліцію. Така поведінка чоловіка заявниці протягом тривалого періоду часу стала причиною розриву їхніх відносин. Рішенням Печерського районного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 757/25713/21-ц шлюб між заявницею та ОСОБА_2 було розірвано. І хоча ОСОБА_2 оскаржує дане рішення у суді апеляційної інстанції, заявниця за жодних обставин не зможе перебувати поряд з цією людиною через постійні погрози та приниження з його сторони. Тому вже протягом майже двох років заявниця проживає окремо від ОСОБА_2 у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , або в батьківському будинку за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, вже деякий час заявниця вимушена тимчасово проживати у своїх знайомих у місті Ржищів, бо ОСОБА_2 постійно приїжджає або на її квартиру або до батьківського будинку та погрожує їй розправою. Кривдник постійно пише заявниці смс-повідомлення, в яких також містяться погрози та образи. На чисельні звернення заявниці з цього приводу до поліції стосовно ОСОБА_2 вона отримує лише відповіді, де вказано, що з ОСОБА_2 проведені профілактичні бесіди з приводу недопущення вчинення ним правопорушень в подальшому. Проте ОСОБА_2 з цих профілактичних бесід не зробив жодних висновків і продовжує вчиняти стосовно заявниці насильницькі дії. В зв`язку з вищевикладеним заявниця просила застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис у наступному вигляді:

1) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці мого

проживання (перебування) за адресами:

- АДРЕСА_2 ;

- АДРЕСА_3 .

2) заборонити ОСОБА_2 наближатися на менше ніж 50 метрів до зазначених вище місць проживання (перебування), а також роботи, інших місць частого

відвідування заявниці.

3) заборонити ОСОБА_2 вести листування,

телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби

зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заяву підтримала, просила приєднати до матеріалів справи роздруківки скріншотів текстових повідомлень з мобільного телефону з абонентом " ОСОБА_3 " з погрозами та образами ОСОБА_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заслухавши думку заявниці, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 31 серпня 2021 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двох спільних повнолітніх синів.

Заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно не проживають.

З дослідженого судом спілкування у додатку "Вайбер" встановлено, що ОСОБА_2 систематично протягом тривалого періоду часу ображає заявницю та погрожує їй в текстових повідомленнях фізичною розправою (а.с.12-14, 23-29), у зв`язку з чим заявниця неодноразово зверталася до поліції (а.с.8,9,10,11), такі дії ОСОБА_2 охоплюються визначенням домашнього насильства.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя та колишнє подружжя.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені норми Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 .

Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність застосування стосовно ОСОБА_2 обмежувального припису та покладення на нього обов`язків.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 247, 259, 263-265, 268, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,- задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресами:

- АДРЕСА_2 ;

- АДРЕСА_3 .

2) заборонити ОСОБА_2 наближатися на менше ніж 50 метрів до зазначених вище місць проживання (перебування) ОСОБА_1 , а також роботи, інших місць частого її відвідування.

3) заборонити ОСОБА_2 вести листування,

телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника, а саме: Обухівське РУП ГУНП в Київській області, Дарницьке УП ГУНП в м.Києві, Печерське УП ГУНП в м.Києві, для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію та Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя