ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3472/22 Справа № 216/4666/18 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2022 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Централдьно-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року направлена до суду засобами поштового зв`язку 10 січня 2022 року, тобто після закінчення строків, установлених ч.ч. 1-2 ст. 354 ЦПК України, у зв`язку з чим пропущений процесуальний строку може бути поновлений судом виключно за наявності поважних причин.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на заочне рішення Централдьно-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року та заявляючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження цього судового рішення, відповідач зазначив, що ним пропущено процесуальний строк у зв`язку з тим, що копію ухвали про залишеня без задоволення його заяви про перегляд заочного рішення отримано відповідачем 01 грудня 2021 року, та у зв`язку з хворобою відповідача у період з 01.12.2021 року по 13.12.2021 року, на підтвердження чого суду надано довідку від сімейного лікаря.

Дійшовши висновку, що клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку не містить належного обгрунтування пропуску такого строку та підстав для поновлення процесуального строку, судом апеляційної інстанції ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року - залишено без руху для звернення до апеляційного суду із мотивованою заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, для чого надано строк для усунення названих вище недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Копія ухвали Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2022 року отримана представником апелянта 24 травня 2022 року (а.с.219), а тому перебіг десятиденного строку для виконання вимог цієї ухвали суду для апелянта розпочинається 24 травня 2022 року та закінчується 02 липня 2022 року.

Вимоги ухвали суду не виконано, станом на теперішній час від ОСОБА_1 не надійшло до суду мотивоване клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на заочне рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Отже, відповідачем пропущено строки, визначені ЦПК України, для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження цього судового рішення, з наведенням поважних та об`єктивних обставин, які перешкоджали оскаржити судове рішення в апеляційному порядку в межах цих строків.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зазначені обставини є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження по справі за поданою апеляційною скаргою на заочне рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року.

Керуючись 358 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження по поданій ним апеляційній скарзі на заочне рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду, безпосередньо до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: