Справа №345/1115/22
Провадження № 2/345/519/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2022 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Калуської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 12.04.2021 на підставі заочного рішення суду розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак судом не було вирішено питання щодо визначення місця проживання їхньої спільної дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту народження, в тому числі після розлучення, дитина постійно проживає з матір`ю. З батька стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як останнім часом між сторонами почали виникати суперчки щодо місця проживання дочки, позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 .

У судове засідання позивач не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник позивача - адвокат Яцків М.В. подав суду заяву про підтримання позовних вимог, просив позов задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав суду письмовий відзив, в якому зазначив, що між ним та колишньою дружиною відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, внаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і не підлягають судовому захисту. У зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову, а справу розглянути у його відсутності.

Третя особа - представник служби у справах дітей Калуської міської ради Бідюк Т.М. у судове засідання не з`явилась, але надала заяву, якою просить розглядати справу без їх участі, при винесенні рішення просила врахувати висновок служби.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ч. 8ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. А ч.1 ст.160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.04.2021, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішувалось (а.с.7-8).

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю.

Відповідно до розяснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Зважаючи на вік малолітньої, для з`ясування її думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір`ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами.

Станом на даний час ОСОБА_5 зареєстрована разом з матір`ю в АДРЕСА_1 (а.с. 10), відвідує ЗДО (ясла-садок) «Росинка» (а.с.19).

Згідно висновку служби у справах дітей Калуської міської ради №01-23/26 від 07.06.2022, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 .

Ч.2 ст.161 СК України передбачено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Із довідок, виданих лікарями - психіатром та наркологом, вбачається, що ОСОБА_1 не числиться в них на обліку (а.с.16).

Витягом з інформаційно-аналітичної системи підтверджується, що ОСОБА_1 не притягалася до адміністративної та кримінальної відповідальності (а.с. 17).

Також, ОСОБА_1 працює консультантом Західного управління споживчого кредитування департаменту з продажів споживчого кредитування АТ «Укрсиббанк» (а.с.12).

Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 157 СК України хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Таким чином, враховуючи наведене та беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання ОСОБА_4 , та залишити її на вихованні та проживанні разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

На підставі наведенного та керуючись ст. ст. 7, 157 Сімейного Кодексу України, ст.ст.3, 9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та керуючись ст. ст. 12,13, 81, 141, 259, 264 ЦПК України , суд , -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Калуської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини - задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишити її на вихованні та проживанні разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя