Справа № 404/8160/21
Номер провадження 2/404/2188/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

20 червня 2022 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Тригубенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просила: визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позиває є власником житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки № 3/73 від 19 жовтня 2021 року та по квартирної карточки відповідачі неодноразово реєструвалися та знімалися з реєстрації у квартирі, остання реєстрація 13 грудня 2016 року, не проживають у квартирі з 02 лютого 2010 року.

Зазначено, що відповідачі не проживають у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавляться.

Позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із тривалою, понад 1 рік, без поважних причин відсутністю за місцем реєстрації, тому просила суд визнати їх такими, що втратили право користування квартирою для зняття з реєстрації.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Позивач та її представник в судове засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Також вказували, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча судом вживалися заходи щодо належного їх повідомлення про місце, дату та час розгляду справи. Заперечень проти позову суду не представили, заяв та клопотань про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, відзив на позов до суду не надсилали.

Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважаних причин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку вищевикладеним, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається з довідки виданої головою правління ЖБК «Приладобудівельник», ОСОБА_1 мешкає в м. Кропивницький (м. Кіровоград) і прописана за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстровані, але не проживають з 02 лютого 2010 року ОСОБА_2 , 1981 р.н. дочка, ОСОБА_3 , 1977 р.н. зять, ОСОБА_4 , 2003 р.н. - онук, ОСОБА_5 , 2012 р.н. онучка.

Відповідачі не проживають в квартирі починаючи з лютого 2010 року, особистих речей в квартирі не має, що підтверджується письмовими показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вимогами ст.71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини,а також вичерпаний перелік випадків, за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців.

Крім того, відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку.

У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до частини третьої і четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судому випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

При цьому судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідачів у спірному житлі.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання.

У зв`язку з тим, що відповідачі добровільно не вживають заходів щодо зняття з реєстрації, це призводить до порушення вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України, оскільки позивач будучи власником вказаного нерухомого майна, не може в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки останні не проживають у вказаній квартирі.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3632 грн., який підлягає стягненню з відповідачів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 79-81, 141, 263, 265, 267-268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 908 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , 1951 р.н., місце проживання: АДРЕСА_1 ,ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 22.06.2022 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда