КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

[1]

22 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Немировської О.В.

суддів Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

перевіривши виконання вимог ст. 356 ЦПК України по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду від 28 жовтня 2019 року,

встановив:

заочним рішенням Дарницького районного суду від 28 жовтня 2019 року позов було задоволено. Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 06 лютого 2020 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року була залишена без задоволення. 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху з підстав, передбачених ч.3 ст. 357 ЦПК України, для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, підтвердженої доказами.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 20 червня 2022 року подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що заява про перегляд заочного рішення довгий час не розглядалась судом першої інстанції, судом жодного разу не було повідомлено його про розгляд справи, а копію рішення та ухвалу про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення він отримав лише 23 листопада 2021 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заява про усунення недоліків апеляційної скарги (сканована копія з підписом ОСОБА_1 ) надійшла до суду електронною поштою за цифровим підписом Крамара О.П. , доказів на підтвердження повноважень якого діяти в інтересах ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції в матеріалах справи немає.

Доводи апелянта, викладені у заяві на обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для його поновлення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції відбував покарання в Менській виправній колонії №91, був обізнаний про розгляд справи, про свідчить його заява від 20 червня 2018 року (а.с.59-60), а також супровідний лист про направлення копії позовної заяви та підтвердження начальника виправної колонії про її вручення ОСОБА_1 18 вересня 2018 року (а.с.64, 69). Крім того, в розгляді справи в суді першої інстанції брав участь представник ОСОБА_1 - адвокат Крамар О.П., який був повідомлений про призначене на 28 жовтня 2019 року судове засідання, в якому було ухвалено заочне рішення.

Копія заочного рішення була отримана ОСОБА_1 09 грудня 2019 року.

Зі змісту оскаржуваного заочного рішення вбачається, що судом першої інстанції у відповідності до вимог п.3 ч. 5 ст. 265 ЦПК України було зазначено строк і порядок його оскарження та подання заяви про перегляд заочного рішення. Разом з тим, 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 на заочне рішення було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року була повернута з підстав недотримання стадії перегляду заочного рішення за заявою відповідача. Апеляційна скарга разом з ухвалою суду були направлені скаржнику 16 січня 2020 року, а із заявою про перегляд заочного рішення відповідач звернувся 06 лютого 2020 року.

Ухвалою Дарницького районного суду 22 лютого 2021 року заяву про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення. Відповідач ОСОБА_1 21 січня 2021 року був повідомлений про розгляд його заяви в судовому засіданні 22 лютого 2021 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки (а.с.145). В судове засідання з розгляду справи відповідач не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв. В ЄДРСР ухвала була опублікована 12 травня 2021 року.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою та заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 , будучи обізнаним про день, час та місце розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, не вказував, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості звернутись до суду із письмовою заявою про повідомлення наслідків розгляду відповідної заяви про перегляд заочного рішення та видачі йому копії ухвали, постановленої за наслідками її розгляду.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Також необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує про те, що позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки («Каракуця проти України», 18986/06 від 16.02.2017, «Смірнова проти України», 36655/02 від 08.11.2005).

В даному випадку хоча ОСОБА_1 і не є позивачем у справі, однак ініціював перегляд заочного рішення шляхом подання відповідної заяви, про розгляд якої був належним чином повідомлений судом, в судове засідання не з`явився, із заявами про отримання копії ухвали до суду не звертався, а із апеляційною скаргою звернувся через шість місяців після оприлюднення повного тексту ухвали.

Крім того, суд звертає увагу на те, що зі змісту заяви про видачу ухвали про перегляд заочного рішення вбачається, що відповідач, обізнаний про розгляд справи судом, звернувся з метою отримати копію ухвали лише внаслідок накладення арешту на його грошові кошти, тобто обмеження його права на розпорядження коштами в ході вчинення виконавчих дій, що може свідчити про недобросовісне користування ним своїми процесуальними права з метою затягування розгляду справи та безпідставного поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, ухваленого три роки тому.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не продано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнанні судом неповажними.

В даному випадку наведені апелянтом підстави для поновлення строку визнати поважними не можна, а тому у відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду від 28 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/717/18

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4061/2022

Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.