Справа №345/4572/20
Провадження № 2/345/25/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2022 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Калуської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою в якій просить, встановити на його користь як власника земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:003:0116, площею 0,0712 га, постійний, безоплатний земельний сервітут для проходу, проїзду на велосипеді та проїзду автотранспортом через частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 та розташована по АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Також він є власником земельної ділянки площею 0,0712 га, кадастровий номер :01:003:0116, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Єдиний заїзд, який веде до його земельної ділянки та яким він користується, проходить через земельну ділянку, яка перебуває у користуванні відповідачки ОСОБА_3 . Іншого заїзду немає.

Однак щодо користування цим заїздом виникають постійні суперечки, як наслідок позивач неодноразово звертався до Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області.

Рішенням Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 19 травня 2020 р. № 1331 «Про затвердження актів постійної комісії з питань земельних відносин» з-поміж іншого затверджено акти постійної комісії з питань земельних відносин від 10 лютого 2020 р. № 3 та від 18 травня 2020 р. № 6.

Так, акт № 6 від 18 травня 2020 р. № 6 постійної комісії з питань земельних відносин містить рекомендацію позивачу та ОСОБА_3 врегулювати конфлікт шляхом укладання договору земельного сервітуту.

Позивачем надіслано відповідачці письмову пропозицію від 28.11.2020 укласти договір про встановлення земельного сервітуту, з проектом договору про встановлення земельного сервітуту.

Зазначену пропозицію відповідачкою отримано 02.12.2020, однак відповіді не надано.

Оскільки відповідачка не бажає врегульовувати даний спір в позасудовому порядку, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

В подальшому, а саме 24.09.2021 року позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якому просить: встановити на користь ОСОБА_1 як власника земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:003:0116, площею 0,0712 га, постійний, безоплатний земельний сервітут для проходу, проїзду на велосипеді та проїзду автотранспортом через несформовану земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності, згідно Варіанту № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № 02/09/21 від 02.09.2021.

Позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що на даний час до його домоволодіння немає ні підходу ні заїзду. Дорогою якою він користувався впродовж тривалого часу проходила через земельну ділянку ОСОБА_3 , однак вона створила йому перешкоди у користуванні даною дорогою, переорала її. На даний час він не може підвезти до свого домоволодіння дрова, а так само у разі потреби не зможе під`їхати швидка допомога або пожарна машина. Конфліктів з відповідача Мовчіями у нього ніколи не було.

Представник позивача ОСОБА_2 суду пояснив, що його довіритель ОСОБА_1 впродовж тривалого часу користувався заїздом до свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , який проходив через земельну ділянку ОСОБА_3 . Даний заїзд відображено на кадастровому плані. З даного плану видно, що крім цього заїзду до домоволодіння ОСОБА_1 не має. Він разом із довірителем обрали третій варіант встановлення земельного сервітуту, який запропонував експерт, а саме через несформовану земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності. Вони виходили із того, що відповідно до Земельного кодексу України, сервітут має встановлюватись в найменш обтяжливий спосіб. Встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку ОСОБА_3 є найбільш обтяжливим, оскільки згідно висновку експертизи площа сервітуту становить 301 кв.м, тоді як площа земельного сервітуту згідно 3 варіанту становить 172 кв.м. Ним доведено той факт, що окрім як встановлення земельного сервітуту іншим чином задовільнити вимоги ОСОБА_1 не має. В даному випадку встановлення земельного сервітуту не приводить до позбавлення прав на земельну ділянку, а також істотних незручностей для відповідачів Мовчіїв не створить.

Представник відповідача Калуської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляд справи.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив. У відзиві зазначила, що земельний сервітут, про який позивач просить встановити відносно її земельної ділянки неможливий в силу будівельних норм, так як позивач хоче проїжджати не по дорозі, а по стежці між її будинком та парканом сусідів. Позивач фактично буде торкатись як будинку так і господарських будівель і крім того при проїзді становитиме небезпеку як для неї, оскільки вона є перестарілого віку, а її внуки теж не зможуть безпечно вийти на подвір`я. Отже встановлення земельного сервітуту через її земельну ділянку є найбільш обтяжливим для користування цієї земельної ділянки, оскільки відбудеться обмеження її прав. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що, позивач не довів належними та допустимими доказами факт неможливості використання належної позивачу земельної ділянки без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідачів, а також відсутності можливості задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, окрім як встановлення земельного сервітуту на проїзд чи прохід через належну відповідачам земельну ділянку. Просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Договору дарування земельної ділянки від 05.02.2016 року позивачу належить земельна ділянка АДРЕСА_1 , площею 0,0712 га, кадастровий номер :01:003:0116, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На даній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями, власником якого є позивач ОСОБА_1 (а.с.19).

Рішенням Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 19 травня 2020 р. № 1331 «Про затвердження актів постійної комісії з питань земельних відносин» затверджено з-поміж іншого затверджено акти постійної комісії з питань земельних відносин від 10 лютого 2020 р. № 3 та від 18 травня 2020 р. № 6.

Відповідно до акта № 6 від 18 травня 2020 постійної комісії з питань земельних відносин містить рекомендацію позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 врегулювати конфлікт шляхом укладання договору земельного сервітуту (а.с.47).

28.11.2020 року позивачем ОСОБА_1 було надіслано відповідачці ОСОБА_3 пропозицію укласти договір про встановлення земельного сервітуту.Зазначену пропозицію відповідачкою отримано 02.12.2020, однак відповіді не надано (а.с.50, 51-53, 56).

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 02 вересня 2021 року №02/09/21, складеним судовим експертом Худак М.Я. встановлено наступне:

встановлення земельного сервітуту для проходу та проїзду до домоволодіння по АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,0712 га, кадастровий номер :01:003:0116, яка розташована по АДРЕСА_1 , через земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 , розташована по АДРЕСА_1 технічно можливо. Відповідно до першого варіантаЮ площа земельного сервітуту становить 301 кв.м (0,0301 га);

На розгляд суду пропонується два інші варіанти проїзду до домоволодіння по АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_2 , а саме:

варіант №2 із встановленням земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0161, площею 0,0929 га, цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Площа земельного сервітуту відповідно до другого варіанта становить 172 кв.м (0,0172 га);

варіант №3 проїзд через несформовану земельну ділянку, згідно Публічної кадастрової карти України у земельної ділянки відсутній кадастровий номер Площа проїзду становить 172 кв.м (0,0172 га).

Суд не досліджує позовні вимоги в частині встановлення на користь позивача ОСОБА_1 як власника земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:003:0116, площею 0,0712 га, постійний, безоплатний земельний сервітут для проходу, проїзду на велосипеді та проїзду автотранспортом через частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 та розташована по АДРЕСА_1 , оскільки позивачем 24.09.2021 року змінено предмет позову в якому просить: встановити на його користь як власника земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:003:0116, площею 0,0712 га, постійний, безоплатний земельний сервітут для проходу, проїзду на велосипеді та проїзду автотранспортом через несформовану земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності, згідно Варіанту № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи № 02/09/21 від 02.09.2021.

В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 належало ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки виданої Виконавчим комітетом Голинської сільської ради №704 від 13.12.2021 рок, вбачається, що у ОСОБА_8 , (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та яка була зареєстрована і проживала по день смерті в АДРЕСА_2 були у користуванні земельні ділянки площею 0,05 га в с.Голинь для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,16 га для ведення особистого селянського господарства; 0,3000 га для ведення товарного сілськогосподарського виробництва (пай) (а.с.208).

З матеріалів спадкової справи, яку заведено після смерті ОСОБА_9 вбачається, що її спадкоємцями є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які проживають по АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку сформовано 10.01.2022 за номером 294067237, вбачається, що 13.12.2021 за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстровано право власності по ј частці на індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.195-198)

З урахуванням того, що ОСОБА_5 належить право власності на Ѕ ч., то ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є співвласниками зазначеного нерухомого майна.

Оскільки, у зв`язку з набуттям права власності на вищевказане нерухоме майно, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 мають право на передання їм у власність земельної ділянки, яка у висновку експерта значиться як несформована й розташована по АДРЕСА_2 , та щодо якої позивач просить встановити земельний сервітут.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення міститься й у статті 321 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. (стаття 103 ЗК України). У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України).

Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому слід враховувати, що з врахуванням вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов`язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом.

Однак, на підтвердження вказаних обставин, позивачем не доведено перед судом того, що використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом земельної ділянки перебуваючої у користуванні відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як і не доведено неможливості задовольнити його потреби іншим способом.

Також позивачем не підтверджено факту, що він письмово звертався до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з пропозицією щодо укладення договору сервітуту, що є обов`язковою умовою.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що прохід і проїзд до земельної ділянки позивача можливий і іншим шляхом.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позивач не довів перед судом та не надав належних доказів того, що він не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, окрім як встановленням права земельного сервітуту на проїзд та прохід через земельну ділянку відповідачів.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку, що підстав для встановлення земельного сервітут не має, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 99, 100 Земельного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 401, 402, 403, 404 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Калуської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: