20.05.2022 Єдиний унікальний номер 205/7739/21
Єдиний унікальний номер судової справи:205/7739/2021
Номер провадження: 2/205/735/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.11.2016 року АТ КБ «Приватбанк» в порядку іпотеки отримав у власність домоволодіння, загальною площею 54,30 кв.м., житловою площею 23,30 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору іпотеки від 22.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. та зареєстрований у державному реєстрі під № 1293. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач зазначає, що він здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач) без правових на те підстав, та який відмовляється у добровільному порядку його звільнити.

У зв`язку із вищевикладений, банк змушений звернутися до суду та просити суд виселити ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_3 із домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення та зі зняттям з реєстраційного обліку у вказаному домоволодінні та вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі на користь позивача.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» в повному обсязі через безпідставність та недоведеність вимог.

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду письмову заяву про проведення розгляду справи без її участі, у задоволені позову просила відмовити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2022 року було закрито провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про виселення, в частині позовних вимог щодо виселення відповідача -1 - ОСОБА_2 .

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № DNG0G100002220 від 22.06.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 24 000 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.06.2027 року.

Матеріалами справи також підтверджено, що вимоги до ОСОБА_2 , які випливають з вищевказаного кредитного договору були забезпечені шляхом укладання з нею Договору іпотеки № DNG0G100002220 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстраційним номером №148.

Відповідно до договору іпотеки № DNG0G100002220, ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 54,30 кв.м, житловою площею 23,30 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 22.06.2007 року реєстраційний номер № 1291, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Орловою Т.Є.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено повністю.

Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року скасовано. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок загальною площею 54.30, житловою площею 23.30 який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNG0G100002220 від 22.06.2007року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

В частині позовних вимог про виселення ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Як встановлено судом, постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у позові у його повному обсязі.

Одночасно із цим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 грудня 2016 року вбачається, що право власності на домоволодіння було зареєстровано за ПАТ КБ ПриватБанк шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі договору іпотеки № DNG0G100002220 від 22 червня 2007 року.

Матеріалами справи підтверджено, що у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 станом на день розгляду справи фактично зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , та безпосередньо сама дитина.

Оскільки позивач вважає, що наявні підстави для виселення відповідачів із вказаного житлового приміщення, а відповідачі заперечують на наявності у банку права щодо таких вимог про виселення, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, та право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 зазначеного Закону, є двома різними способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом (частина третя статті 109 Житлового кодексу УРСР).

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

У частині другій зазначеної статті й у частині третій статті 109 Житлового кодексу УРСР встановлений порядок дій іпотекодержателя з метою виселення мешканців з їх житла, що є предметом іпотеки, у випадку прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі відповідного договору. Так, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, у разі, якщо сторони договору іпотеки передбачили у ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору або уклали окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 Житлового кодексу УРСР процедури. Її недотримання є підставою для відмови у позові про виселення мешканців з житла, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Зазначений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

З таким правовим висновком погодилася і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-317цс18.

Таким чином, предметом доказування у справі про виселення осіб з житлового приміщення, переданого в іпотеку, є, у тому числі, обставина того, що таке приміщення було придбане за рахунок виключно кредитних коштів.

Суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Засади змагальності у цивільному судочинстві та обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання доказів до суду першої інстанції в установленому порядку і строки, обов`язкові для учасників процесу і суду в силу вимог п.4 ч.3 ст.2, статті 12, 81, 83 ЦПК.

Тобто, порушуючи питання про виселення осіб із вказаного житлового приміщення, банк повинен довести суду шляхом подання належних, достатніх та допустимих доказів обставину того, що житлове приміщення, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 було придбано за кредитні кошти, отримані ОСОБА_2 від банку на виконання умов кредитного договору № DNG0G100002220 від 22.06.2007 року.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

В даному випадку з боку банку будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було придбано за кредитні кошти, отримані ОСОБА_2 від банку на виконання умов кредитного договору № DNG0G100002220 від 22.06.2007 року суду не подано.

Банк, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, та подавши суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, не представив суду договір іпотеки з відповідним застереженням чи кредитний договір або будь-який інший доказ, який би відповідав критеріям достатності, належності та допустимості, на підтвердження вказаної обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про виселення слід відмовити, оскільки суду не доведено, що вказане житлове приміщення придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на Позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 527,530, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141,258, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р № НОМЕР_1 , МФО 305299) до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про виселення, відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати (сплачений судовий збір) покласти на Позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан