Справа № 462/6669/21 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/4113/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кардопольцева Антона Сергійовича на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року у складі судді Ліуша А.І. у справі за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

встановив:

У вересні 2021 року представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Кардопольцев А.С. звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення районного суду м. Дрокії за місцезнаходженням в м. Ришкани Республіки Молдова у справі № 2-442/2019 2--2-12072020 від 12 листопада 2020 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , оскільки дане рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню, однак боржник не виконує таке рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду від 12 листопада 2020 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Кардопольцев А.С., вважає, що ухвала підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що подаючи клопотання до суду були надані належні та допустимі докази про те, що суд Дрокії неодноразово надсилав повістки для явки у судові засідання відповідача, а також звертався до Міністерства юстиції України за правовою допомогою, для вжиття усіх можливих та передбачених законами України засобів для належного повідомлення відповідача.

Також, суду надані переклади відповідних документів, що свідчить про те, що міністерство вживало усіх засобів для інформування відповідача про те, що відбувається судовий розгляд, що стосується його прав.

Звертає увагу, що суду не були надані належні та допустимі докази того, що відповідне рішення оскаржено відповідачем у Республіці Молдова.

При цьому, суду надані докази, що провадження щодо визначення місця проживання дитини було відкрито у суді в Республіці Молдова раніше, ніж аналогічне провадження за позовом ОСОБА_2 у суді України.

Вважає, що при прийнятті рішення судом Республіка Молдова дотримані вимоги Договору між Україною і Республікою Молдова від 13 грудня 1993 року «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах», суд що виніс відповідне рішення був компетентним, оскільки ОСОБА_1 та її син є громадянами Молдови, а відповідач ОСОБА_2 не був позбавлений можливості захисту своїх прав, оскільки суд вживав усіх заходів для повідомлення його про судовий розгляд, іншого рішення між тими ж сторонами з тим же предметом спору не приймалося і не визнавалося раніше.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року та надати дозвіл на виконання на території України рішення іноземного суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про часта місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на офіційні електронні адреси представників заявниці ОСОБА_4 адвоката Кардопольцева А.С. та заінтересованої особи ОСОБА_2 адвоката СоснінаД.О., в судове засідання не прибули, представник ОСОБА_5 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його участю в іншому судовому засіданні та неможливістю прибути в Україну його довірительки Подоляк А.М., при цьому інші учасники не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції виходив з того, що до клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду від 12 листопада 2020 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 не додано жодних належних та допустимих доказів щодо отримання останнім судових викликів чи повідомлень щодо розгляду справи молдовським судом, відтак, не надано доказів, що ОСОБА_2 було надано можливість взяти участь у судовому процесі.

Крім цього, суд врахував, що на час постановлення рішення молдовським судом від 12 листопада 2020 року, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2019 року вирішено спір між тими самими сторонами, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про той самий предмет, зокрема, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, крім цього, на даний час рішення суду Дрокії Республіки Молдови від 12 листопада 2020 року оскаржено боржником.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з такого.

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (ст. 463 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначені статтею 468 ЦПК України.

Як роз`яснено у п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно із ч. 3 п. 3 ст. 466 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додається зокрема, документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Відсутність зазначеного доказу є підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

22 січня 1993 року з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, у м. Мінську (Республіка Білорусь) була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, Договірною Стороною якої, зокрема, є Україна, яка 10 листопада 1994 року була ратифікована Верховною Радою України та 14 квітня 1995 року набула чинності для України.

Конвенція застосовується у відносинах України, в тому числі, з Республікою Молдова.

Відповідно до статті 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції у цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди у таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень).

Статтею 53 Конвенції передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й до суду, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення за клопотанням.

До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набрання законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, у справах договірної підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням районного суду м. Дрокії за місцезнаходженням в м. Ришкани Республіки Молдова у справі № 2-442/2019 2--2-12072020 від 12 листопада 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини та призначення пенсії на утримання неповнолітньої дитини.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 пенсію на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_8 у розмірі 800 леїв на місяць, до досягнення дитиною повноліття або зміни матеріального становища сторін, починаючи з 12 липня 2019 року.

Стягнення пенсії на утримання здійснювати негайно.

Вирішено питання стягнення державних податків (а.с. 8).

З листа за підписом голови суду м. Дрокії за місцезнаходженням в м. Ришкани Республіки Молдова № 550 від 17.08.2021 встановлено, що рішення районного суду м. Дрокії за місцезнаходженням в м. Ришкани Республіки Молдова від 12 листопада 2020 року, у справі № 2-442/2019 набрало чинності 14 грудня 2020 року (а.с. 11).

Крім цього, до клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду дійсно додано докази про те, що відповідний суд Республіки Молдова звертався із клопотаннями про надання правової допомоги у Міністерство юстиції Республіки Молдова, яке у свою чергу насилало доручення Міністерству юстиції України про вручення судових документів та безпосередньо надсилав судові повістки ОСОБА_2 (а.с. 10-32).

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні будь які докази вручення відповідних документів адресатам, в тому числі ОСОБА_2 , чи надання останнім відповідей на такі.

При цьому, стаття 11 Конвенції врегульовує дане питання таким чином, що вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою запитуваної установи, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягувачем не подано всіх документів, які необхідні для надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України, зокрема у частині дотримання належного порядку і вчасного виклику сторони, проти якої було винесене рішення, в суд.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи з положень ч. 3 ст. 130 ЦПК України, судова повістка може бути вручена будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають з особою, яка такі адресована і у такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії, однак і докази такого у матеріалах справи відсутні.

Колегією суддів не встановлено також істотного порушення судом першої інстанції вимог процесуального права під час розгляду клопотання ОСОБА_1 .

Так, частинами 1, 2 статті 467 ЦПК України визначено, що про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд у п`ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а також якщо у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає дату, час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що після надходження клопотання судом надіслано запит про витребування інформації щодо місця проживання ОСОБА_2 (а.с. 50-51), а отримавши запитувану інформацію, суд надіслав лист останньому, в якому повідомив про надходження клопотання ОСОБА_1 та запропоновано в місячний строк надати можливі заперечення проти цього клопотання (а.с. 52).

Отримавши заперечення ОСОБА_2 на подане клопотання, до якого долучено докази надіслання такого представнику ОСОБА_9 , суд у той же день призначив таке до розгляду, про що боржник був повідомлений під розписку (а.с. 76).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кардопольцева Антона Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 червня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк