Провадження № 2/638/1289/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретаря Суркової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнання дій приватного виконавця незаконними та скасування постанови приватного виконавця, -

встановив:

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги, зокрема, до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області про визнання дій незаконними та скасування постанови приватного виконавця.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив, проте відповідачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подано відзив.

Відповідач Приватний виконавець Нелюба М.А. та третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Суд вважає, нез`явлення у судове засідання сторін та третьої особи не перешкоджає розгляду справи, оскільки матеріали справи містять необхідні доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також рішення (постанови) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб),якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (пункти 1 і 9 зазначеної частини).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби на час звернення зі скаргою до суду урегульований у статті 74 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої та другої статті 74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, в провадженні привтаного виконавця Нелюба М.А. перебуває виконавче провадження № 66946819 з примусового виконання виконавчого напису №127797.

Отже, позивач ОСОБА_1 у цій справі оскаржує рішення, дії та бездіяльність державного виконавця щодо виконання не судового рішення у цивільній справі, а виконавчого документа, виданого приватним нотаріусом.

З огляду на те, що позивачем заявлено позовну вимогу щодо оскарження дій приватного виконавця під час виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом дана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як належить до юрисдикції адміністративного суду.

Аналогічних висновків дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 213/2012/16-ц, від 16січня 2019 року у справі № 826/7941/17 та від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця незаконними та скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни про визнання дій приватного виконавця незаконними та скасування постанови приватного виконавця- закрити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Полтавський апеляційний суд (у зв`язку зі зміною розпорядженням голови Верховного Суду від 25.03.2022 N 14/0/9-22 територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану Харківського апеляційного суду) протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення його відповідної ухвали.

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД