Ухвала

27 червня 2022 року

м. Київ

справа № 275/404/21

провадження № 61-3278св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання наказу про звільнення з посади незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2022 року в складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України (далі - ФДМ України) про визнання наказу про звільнення з посади незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом в.о. державного секретаря - директора Департаменту забезпечення комунікацій та організацій роботи Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 13 лютого 2017 року № 11-к його було призначено з 14 лютого 2017 року в.о. директора державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» (далі - ДП «Коростишівський завод «Реммашторф»), за його згодою, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому законом порядку. З 14 лютого 2017 року він виконував обов`язки директора вказаного підприємства.

13 квітня 2021 року йому стало відомо, що наказом ФДМ України від 12 квітня 2021 року № 611 за підписом заступника Голови Фонду Кудіна Д., який надійшов на електронну пошту ДП «Коростишівський завод «Реммашторф», його було звільнено з посади в.о. підприємства на підставі пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та призначено в.о. директора підприємства Романенка А. В. на підставі протоколу № 32 засідання робочої групи з розгляду документів претендентів на тимчасове здійснення повноважень керівників суб`єктів господарювання, які перебувають в управлінні ФДМ України від 12 березня 2021 року.

Позивач вказував, що його звільнення з зазначеної посади є незаконним, оскільки на посаду в.о. директора підприємства його було призначено Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. ФДМ України не є правонаступником Міністерства енергетики та вугільної промисловості України або Міністерства енергетики. Заступник голови ФДМ України Денис Кудін не мав ніяких правових підстав підписувати наказ про звільнення його з посади в.о. директора державного підприємства. На офіційному сайті ФДМ України відсутня інформація про оголошення конкурсу щодо заміщення посад директорів державних підприємств та рішення робочої групи з розгляду документів претендентів на тимчасове здійснення повноважень керівників суб`єктів господарювання. Він, як в.о. директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф», не був повідомлений про оголошення конкурсу на посаду директора вказаного підприємства.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ заступника голови ФДМ України Дениса Кудіна від 12 квітня 2021 року № 611 «Про звільнення в.о. директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» ОСОБА_1 та призначення в.о. директора вказаного державного підприємства Романенка А. В., поновити його на посаді в.о. директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф», та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області

від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано пункт 1 наказу № 611 від 12 квітня 2021 року заступника голови Фонду державного майна України Дениса Кудіна «Про звільнення виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» ОСОБА_1» незаконним та скасовано його.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф».

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2022 року апеляційну скаргу ФДМ України задоволено. Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку не було предметом апеляційного перегляду.

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2022 року в указаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У червні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, в частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а лише тлумачили відповідні юридичні норми (рішення в справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії і складності справи та відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання наказу про звільнення з посади незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 19 січня 2022 року призначити до судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська