КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 372/3235/20

номер провадження: 22-ц/824/3687/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мазепи Ніни Миколаївни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року у складі судді Потабенко Л.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, ОСОБА_1 , третя особа: акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтв про придбання нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В., ОСОБА_1 , третя особа: акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтв про придбання нерухомого майна,

Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», перейменоване в подальшому на АТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 , було укладено договір кредиту № 40.29-48/630, за умовами якого банк надав йому на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 2 973 187 грн 00 коп., строком до 19 грудня 2022 року, з цільовим використання кредиту: придбання нерухомого майна - будинку, загальною площею 342,9 кв.м, жилою площею 102,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,1217 га.

Вказував, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 грудня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір №02-10/4183, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, що придбане ним за кредитні кошти.

Зазначав, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі заяви АТ «Укрсоцбанк» вчинено виконавчий напис №25152 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за період з 12 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року у розмірі 4 433 447 грн 75 коп. 02 серпня 2018 року приватним виконавцем Говоровим П.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 56911282 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису, а в подальшому постановою приватного виконавця Говорова П.В. від 22 серпня 2018 року було об`єднано виконавчі провадження № 56911282 та № 57059320 у зведене виконавче провадження № 57062802. В рамках цього зведеного виконавчого провадження № 57062802, за заявкою про реалізацію арештованого майна, ДП «СЕТАМ» 07 грудня 2018 року були проведені прилюдні торги, на яких було реалізовано нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1217 га, що розташована за тією ж адресою, переможцем яких став ОСОБА_1 . Позивач вказував, що за результатами цих торгів приватним виконавцем Говоровим П.В. було складено протокол № 374563 проведення електронних торгів від 07 грудня 2018 року та ОСОБА_1 , як переможцю цих торгів, видано акт про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року. Зазначав, що на підставі цих документів ОСОБА_1 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. видано свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів від 14 грудня 2018 року за № 2343 та №2344.

Вказував, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у справі 372/3905/18 задоволено його позов до ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., третя особа: приватний виконавець Говоров П.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано виконавчий напис №25152, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., таким що не підлягає виконанню. Вказане рішення суду набрало законної сили. Тому позивач вважав, що оскільки виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, а проведені 07 грудня 2018 року ДП «СЕТАМ» на підставі цього виконавчого напису електронні торги з реалізації спірного нерухомого майна, є незаконними, а оформлені за результатами таких незаконних торгів протокол № 374563 проведення електронних торгів від 07 грудня 2018 року, акт про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року та отриманні переможцем цих торгів ОСОБА_1 свідоцтва про придбання спірного нерухомого майна з електронних торгів від 14 грудня 2018 року за № 2343 та № 2344, є недійсними.

Також, позивач зазначав, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживають та були прописані його дружина ОСОБА_3 та неповнолітні діти. Однак, під час проведення прилюдних торгів під час здійснення реєстраційної дії щодо права власності з боку приватного виконавця та ДП «СЕТАМ» не було залучено та проінформовано орган опіки та піклування, як того вимагає законодавство, що призвело до позбавлення його малолітніх дітей права користування будинком та зняття з реєстрації

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив:

визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 07 грудня 2018 року щодо відчуження будинку, загальною площею 342,9 кв.м, житловою площею 102,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1217 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :04:013:0018, які оформлені протоколом № 374563 від 07 грудня 2018 року та затверджені актом про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 57059320;

визнати недійсним протокол № 374563 проведення електронних торгів від 07 грудня 2018 року;

визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року, складений приватним виконавцем Говоровим П.В. у виконавчому провадженні № 57059320;

визнати недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів, видане 14 грудня 2018 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. на ОСОБА_1 № 2343;

визнати недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів, видане 14 грудня 2018 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. на ОСОБА_1 № 2344.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» (а.с.27-28, т.3).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 07 грудня 2018 року щодо відчуження будинку, загальною площею 342,9 кв.м, житловою площею 102,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1217 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :04:013:0018.

Визнано недійсним протокол № 374563 проведення електронних торгів від 07 грудня 2018 року.

Визнано недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року, складений приватним виконавцем Говоровим П.В. у виконавчому провадженні № 57059320.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів, видане приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. від 14 грудня 2018 року за № 2343.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів, видане приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. від 14 грудня 2018 року за № 2344.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Мазепа Н.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2 повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ту обставину, що підставою для реалізації спірного нерухомого майна зазначено саме виконавчий лист № 372/2575/17, виданий Обухівським районним судом Київської області від 24 травня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 12 096 000 грн 00 коп., , який є дійсним та таким що підлягає виконанню. Вказує, що рішення приватного виконавця Говорова П.В. щодо арешту, опису, оцінки та передачі нерухомого майна на реалізацію не були оскаржені ОСОБА_2 .. Наголошує, що згідно акту про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року по виконавчому провадженню № 57059320, реалізація предмета іпотеки відбулася саме на виконання виконавчого листа №372/2575/17 виданого 24 травня 2018 року, де стягувачем є ОСОБА_1 . Вказує, що оскільки реалізоване на прилюдних електронних торгах майно було іпотечним майном, тому за заявою іпотекодержателя АТ «Укрсоцбанк» від 12 вересня 2018 року, кошти у розмірі заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Укрсоцбанк» були перераховані на користь банку. Вказує, що оскільки реалізація спірного нерухомого майна (предмета іпотеки) проводилось на виконання не виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №25152 від 31 жовтня 2017 року, а на виконання виконавчого листа № 372/2575/17 від 24 травня 2018 року, виданого Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 12 096 000 грн 00 коп., і АТ «Укросцбанк», як іпотекодержателем, було надано згоду на реалізацію іпотечного майна та першочергово отримало задоволення своїх грошових вимог в порядку ст.46 Закону України «Про іпотеку», то вважає, що оспорювані електронні торги і оформлені на їх підставі документи, не можуть бути визнані недійсними з тих підстав, що виконавчий напис №25152, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. визнано таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції безпідставно та неправомірно не застосовано до позовних вимог ОСОБА_2 наслідків спливу строку спеціального тримісячного строку позовної давності, встановленого ст.48 Закону України «Про іпотеку», про застування якого представник ОСОБА_1 - адвокат Мазепа Н.М. подала письмову заяву. Вказує, що згідно положень ст.48 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів може оскаржити їх результат в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Звернувшись до суду з указаним позовом про визнання недійсними електронних торгів від 07 грудня 2018 року та виданих на їх підставі документів у вересні 2020 року, ОСОБА_2 пропустив тримісячний строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові. При цьому судом першої інстанції безпідставно застосовано пункт 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України», відповідно до якого на час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії карантину, оскільки ця норма була включена до ЦК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року (далі - Закон №540-IX від 30 березня 2020 року), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, згідно з яким карантин було встановлено починаючи з 12 березня 2020 року. Враховуючи, що згідно з наведеної позивачем підстави звернення до суду з даним позовом (рішення суду від 22 жовтня 2019 року у справі №372/3905/18), строк спеціальної позовної давності розпочався до позовних вимог ОСОБА_2 з 22 жовтня 2019 року і закінчився 23 січня 2020 року, тобто до початку карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2020 року №211. Однак суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув.

Учасники справи не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки виконавче провадження, в рамках якого 07 грудня 2018 року були проведені електронні торги, було відкрите, в тому числі, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 13 листопада 2017 року № 25152 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за період з 12 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року у сумі 4 433 447 грн 75 коп., який у судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, то процедуру реалізації належного ОСОБА_2 майна у примусовому порядку відповідно до проведених 07 грудня 2018 року електронних торгів не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, оскільки із скасуванням виконавчого напису втрачаються правові наслідки, які з нього випливають.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки оспорювані електронні торги відбулися 07 грудня 2018 року, з даним позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 23 вересня 2020 року і підставою позову були обставини встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року, а також приймаючи до уваги, що з 02 квітня 2020 року, тобто з дня набрання чинності Законом №540-IX діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину, то у даному випадку відсутні підстави для застосування наслідків спливу спеціального тримісячного строку позовної давності, встановленого ст.48 Закону України «Про іпотеку», про застосування якого заявила представник ОСОБА_1 - адвокат Мазепа Н.М.

Однак повністю з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 , було укладено договір кредиту №40.29-48/630, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 2 973 187 грн 00 коп., на строк до 19 грудня 2022 року, з цільовим використання кредиту: придбання нерухомого майна - будинку, загальною площею 342,9 кв.м, жилою площею 102,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1217 га.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 грудня 2007 року між ОСОБА_2 і акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено іпотечний договір №02-10/4183, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку нерухоме майно, що придбане ним за кредитні кошти, а саме: будинок, загальною площею 342,9 кв.м, жилою площею 102,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянки площею 0,1217 га, кадастровий номер :04:013:0018. Визначена сторонами вартість предмета іпотеки складає 3 964 250 грн 00 коп.

31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі заяви ПАТ «Укрсоцбанк» вчинено виконавчий напис № 25152 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за період з 12 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року у сумі 4 433 447 грн 75 коп.

Постановою приватного виконавця Говорова П.В. від.02 серпня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 56911282 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису № 25152 від 31 жовтня 2017 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2018 року було відкрито виконавче провадження №57059320 за виконавчим листом №372/2575/17, виданим 24 травня 2018 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 12 096 000 грн 00 коп.

Постановою приватного виконавця Говорова П.В. від 22 серпня 2018 року було об`єднано виконавчі провадження №56911282 та №57059320 у зведене виконавче провадження № 57062802.

Установлено, що 28 серпня 2018 року в межах зведеного виконавчого провадження №57062802 приватним виконавцем Говоровим П.В. здійснено опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , а саме: земельну ділянку площею 0,1217 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:013:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

14 вересня 2018 року вказану земельну ділянку було передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ».

Судом першої інстанції вставлено, що в рамках зведеного виконавчого провадження №57062802, за заявкою про реалізацію арештованого майна, ДП «СЕТАМ» 07 грудня 2018 року були проведені прилюдні торги, на яких було реалізовано нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 342,9 кв.м, житловою площею 102,4 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1217 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:013:0018.

Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 07 грудня 2018 року за №374563 ДП «СЕТАМ» переможцем (покупцем) визнано ОСОБА_1 .

Установлено, що згідно свідоцтв від 14 грудня 2018 року, зареєстрованих в реєстрі за № 2343 та №2344, посвідчених приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.В. та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. 13 грудня 2018 року у межах ВП № 57059320, а також згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 8239337 від 20 серпня 2013 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № № 149656434, 149656761 від 14 грудня 2018 року - ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1217 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:013:0018, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Установлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у справі 372/3905/18 задоволено позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., третя особа: приватний виконавець Говоров П.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі № 25152, яким звернено стягнення на ОСОБА_2 заборгованості за період з 12 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року в сумі 4 433 447 грн 75 коп. Скасовано виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі № 25152. Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено та набрало законної сили 21 листопада 2019 року відповідно до положень ч.1 ст. 273 ЦПК України, якою передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (ст.16 ЦК України).

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц (провадження №14-356цс18), та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, (провадження № 14-428цс18), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Згідно зі ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (ч.1.ст.215 цього Кодексу).

Згідно зі ст.ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст.1, 8 Конституції України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 13 квітня 2016 року у справі №6-2988цс15 головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 зроблено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.

Як зазначалося вище, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі № 25152 та скасовано цей виконавчий напис.

Установивши, що прилюдні торги від 07 грудня 2018 року, на яких було продано належне ОСОБА_2 нерухоме майно, були проведені у рамках зведеного виконавчого провадження № 57062802, з виконання, у тому числі, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 13 листопада 2017 року № 25152, який у судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що процедура реалізації належного ОСОБА_2 нерухомого майна не може вважатись такою, що відповідає вимогам закону, оскільки із скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які випливають з нього.

Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду у постановах від 07 лютого 2019 у справі № 522/1516/15 - ц, (провадження № 61-25870св18), від 11 березня 2020 у справі № 205/7791/17-ц, (провадження № 61-8823св19).

Доводи апеляційної про те, що реалізація спірного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, проводилась на виконання не виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №25152 від 31 жовтня 2017 року, а на виконання виконавчого листа № 372/2575/17 від 24 травня 2018 року, виданого Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 12 096 000 грн 00 коп., апеляційним судом не приймаються до уваги з таких підстав.

Як зазначалося вище, постановою приватного виконавця Говорова П.В. від 22 серпня 2018 року виконавче провадження № 56911282 з виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №25152 від 31 жовтня 2017 року та виконавче провадження № 57059320 з виконання виконавчого листа № 372/2575/17 від 24 травня 2018 року, виданого Обухівським районним судом Київської області, об`єднано у зведене виконавче провадження № 57062802.

Вказана постанова приватного виконавця Говорова П.В. від 22 серпня 2018 року є чинною та сторонами виконавчих проваджень у встановленому законом порядку не оскаржена.

Тому здійснені приватним виконавцем Говоровим П.В. виконавчі дії після 22 серпня 2018 року, у тому числі, щодо передання майна боржника на реалізацію, є такими, що здійснені в межах зведеного виконавчого провадження № 57062802.

Та обставина, що на бланку акту про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року, складеного приватним виконавцем Говоровим П.В., вказаний номер виконавчого провадження № 57059320, яке стосувалося примусового виконання виконавчого листа № 372/2575/17 від 24 травня 2018 року, виданого Обухівським районним судом Київської області, не спростовує наведених вище обставин щодо об`єднання виконавчих проваджень № 56911282 та № 57059320 у зведене виконавче провадження № 57062802 та реалізації предмета іпотеки у цьому зведеному виконавчому провадженні.

Крім того, зі змісту акта про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року вбачається, що приватним виконавцем Говоровим П.В. зазначено про надсилання цього акту сторонам зведеного виконавчого провадження № 57062802, що свідчить про реалізацію нерухомого майна саме в межах зведеного виконавчого провадження № 57062802.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування наслідків спливу спеціального тримісячного строку позовної давності, встановленого ст.48 Закону України «Про іпотеку», про застосування якого заявляла представник ОСОБА_1 - адвокат Мазепа Н.М., виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Мазепа Н.М. подала письмову заяву про застосування наслідків спливу спеціального тримісячного строку позовної давності, встановленого ст.48 Закону України «Про іпотеку», до позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтв про придбання нерухомого майна (а.с.149-151, т.1).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно зі ст.48 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна.

Отже, у справах про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку».

Тобто, до вимог про оскарження прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна застосовується спеціальна позовна давність.

При цьому, за правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-1375цс16, оскарження результатів торгів відповідно до статті 48 Закону України «Про іпотеку» означає можливість оспорити договір, укладений на прилюдних торгах, як з підстав невідповідності його вимогам ЦК України, зокрема, ст.ст. 203, 215, так і з підстав, передбачених ст.ст. 45-47 Закону України «Про іпотеку».

Встановлено, що у даній справі 07 грудня 2018 року на електронних торгах реалізовано нерухоме, яке є предметом іпотеки, тому електронні торги та реалізація предмета іпотеки відбувалися з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

Зважаючи на наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Закону України «Про іпотеку».

Тому посилання представника позивача на те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Закону України «Про іпотеку», так як реалізації нерухомого майна здійснена в межах зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих документів, які стосується стягнення заборгованості, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, є необгрунтованими з наведених вище підстав.

Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення таких торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом 23 вересня 2020 року, то враховуючи публічний характер проведення такого виду торгів, позивач об`єктивно пропустив спеціальний тримісячний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про оскарження результатів прилюдних торгів, який сплив 07 березня 2019 року (див. правовий висновок Верховного Суду у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 207/1194/17 (провадження № 61-42060св18)).

Таким чином колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що у даній справі підставою позову були обставини, встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року, а тому передбачений ст.48 Закону України «Про іпотеку» строк позовної давності розпочався з моменту ухвалення цього рішення суду та з огляду на положення Закону №540-IX від 30 березня 2020 року цей строк на момент пред`явлення ОСОБА_2 позову не закінчився, не ґрунтується на вказаних вище вимогах закону та правових висновках Верховного Суду.

Колегія суддів звертає уваги на те, що навіть за умови обрахунку початку перебігу строку позовної давності з моменту набрання законної сили рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року, яким визнано таким, що не підлягає виконанню та скасовано виконавчий напис нотаріуса від 31 жовтня 2017 року № 25152, то передбачений ст.48 Закону України «Про іпотеку» строк позовної давності ОСОБА_2 все одно пропущений.

Установлено, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року набрало законної сили 21 листопада 2019 року відповідно до положень ч.1 ст.273 ЦПК України.

Тому тримісячний строк з моменту набрання рішенням суду від 22 жовтня 2019 року законної сили сплив 21 лютого 2020 року.

Закон №540-IX від 30 березня 2020 року, на який послався суд першої інстанції та згідно з яким строки, зокрема, визначені ст.ст.257, 258 ЦК України продовжені на строк дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Згідно з положеннями ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Отже, враховуючи, що тримісячний строк з моменту набрання законної сили рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року сплив 21 лютого 2020 року, а Закон №540-IX від 30 березня 2020 року, яким продовжені строки позовної давності на строк дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року, то посилання суду на положення цього Закону №540-IX від 30 березня 2020 року суперечить принципам неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів.

При цьому висновок суду першої інстанції про те, що положення Закону №540-IX від 30 березня 2020 року щодо продовження строків позовної давності на строк дії карантину мають зворотню дію у часі, колегія суддів вважає помилковим, оскільки згідно з положеннями ст.58 Конституції України, ст.5 ЦК України та рішення Конституційного Суду України у справі від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, акти цивільного законодавства мають зворотню дію часу, виключно у випадку скасування цивільної відповідальності особи. Однак інститут позовної давності не є видом цивільної відповідальності особи, а є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності ОСОБА_2 до суду першої інстанції не звертався.

Отже, враховуючи встановлення судом першої інстанцій порушення процедури проведення прилюдних торгів, а також наявність заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Мазепи Н.М. про застосування спеціальної позовної давності до спірних правовідносин, що визначена у ст.48 Закону України «Про іпотеку», апеляційний суд застосовує її відповідно до правил ст.267 ЦК України.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтв про придбання нерухомого майна слід відмовити з підстав спливу строку позовної давності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, на наведене вище належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові, з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 8 828 грн 40 коп., що підтверджується квитанцією № 46 від 29 листопада 2021 року (а.с.90, т.1) При цьому належний до сплати розмір судового збору за подання даної апеляційної скарги становив 6 306 грн 20 коп.

Оскільки колегія суддів скасовує рішення та ухвалює нове рішення про відмову в позові, то належний до сплати розмір судового збору за подання даної апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мазепи Ніни Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, ОСОБА_1 , третя особа: акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтв про придбання нерухомого майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 306 грн 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: