Справа № 181/915/21
Провадження № 2/181/13/22
РІШЕННЯ
"10" червня 2022 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Літвінової Л.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Яківець А.О.,
прокурора Коваль К.О.,
представника Межівської селищної ради Гейнле О.М.,
представника відповідачів адвоката Рябенка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Межова цивільну справу за позовом керівника Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межівської селищної ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди та витребування земельної ділянки,
Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у зазначеній справі і призначено підготовче судове засідання (а.с.43-44).
Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів адвоката Рябенка В.В. про зупинення провадження у справі (а.с.73-76).
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 червня 2022 року (а.с.153-154).
В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що вивченням стану дотримання вимог чинного законодавства під час використання земель сільськогосподарського призначення на території Межівської об`єднаної територіальної громади встановлено факт незаконної передачі у власність фізичній особі земельної ділянки територіальної громади Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Так, Межівським районним судом 12.05.2020 року ухвалено рішення у справі №181/272/20 за позовом ОСОБА_1 до Межівської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай). Вказаним рішенням суду визнано за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 5,32 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Межівської селищної ради, який встановлено для члена колективного сільськогосподарського підприємства колишнього АТ «ім. Шевченка».
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області рішення Межівського районного суду від 12.05.2020 року скасовано та в позові про визнання права на земельну частку (пай) ОСОБА_1 відмовлено.
Водночас, ОСОБА_1 звернувся до Межівської селищної ради з приводу надання йому у власність земельної ділянки на підставі рішення Межівського районного суду від 12.05.2020 року у справі №181/94/20.
Межівська селищна рада, будучи обізнаною про рішення Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року, попри відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та скасування рішення Межівського районного суду від 12.05.2020 року, після набрання законної сили рішення суду апеляційної інстанції, а саме 12.02.2021 року приймає рішення про виділення земельної ділянки останньому та передачу її у власність.
На запити Синельниківської місцевої прокуратури та Першотравенської окружної прокуратури Межівська селищна рада повідомила, що ОСОБА_1 отримав земельну частку (пай) площею 5,0270 га з кадастровим номером 122265510:02:002:0443 із земель колишнього АТ «Шевченка» по рішенню 3 сесії восьмого скликання від 12.02.2021 року № 186-03/VIII на підставі рішення суду № 181/94/20 від 12.05.2020 року.
Оскільки рішення Межівського районного суду від 12.05.2020 року скасовано судом апеляційної інстанції, яким одночасно відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , відпала правова підстава для прийняття рішення про виділення останньому земельної ділянки в натурі (на місцевості), що тягне за собою безпідставність державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.
Оскільки Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року скасовано рішення Межівського районного суду від 12.05.2020 року, яке в свою чергу слугувало підставою для набуття права власності, державної реєстрації права власності та в подальшому права оренди земельної ділянки (паю), то до спірних правовідносин, які виникли на теперішній час, повинні застосовуватися положення щодо недійсності правочину, оскільки набуття права оренди земельної ділянки є безпідставним, у зв`язку з чим з урахуванням ст.1212, 1213 ЦК України спірна земля повинна бути повернута до комунальної власності, а договір оренди підлягає визнанню недійсним.
У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідачів адвокат Рябенко В.В. позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що в даній цивільній справі прокурор не має повноважень щодо представництва інтересів органу місцевого самоврядування Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с.77-83).
У відповіді на відзив на позовну заяву керівник Першотравенської окружної прокуратури наполягав на задоволенні позову у повному обсязі (99-102).
В судовому засіданні прокурор Коваль К.О. позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви та просила про їх задоволення.
Представник Межівської селищної ради Дніпропетровської області Гейнле О.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Представник відповідачів адвокат Рябенко В.В. позовні вимоги не визнав. Підтвердив обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.
Суд, вислухавши учасників судового процесу, з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених позовних вимог, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.
Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).
Положеннями частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Тобто бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Великої Палати Верховного Суду уточнила Правові Висновки Верховного Суду, зазначивши наступне:
«Урегульовуючи розбіжності у викладених вище правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду уточнює висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо»
При прийнятті позовної заяви до розгляду судом перевірялися підстави для представництва прокурором Межівської селищної ради та право прокурора на звернення до суду із цим позовом, які суд вважав прийнятними.
Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/272/20 від 12.05.2020 року визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 5,32 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Межівської селищної ради, який встановлено для члена колективного сільськогосподарського підприємства колишнього АТ «ім. Шевченка» (а.с.18-20).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області рішення Межівського районного суду від 12.05.2020 скасовано та в позові про визнання права на земельну частку (пай) ОСОБА_1 відмовлено (а.с.22-26).

Рішенням Межівської селищної ради прийнято рішення № 186-03/VIII від 12.02.2021 року «Про передачу земельної ділянки у власність» передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0443, загальною площею 5,0270 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Межівської селищної ради (а.с.27).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

- свідоцтво про право на спадщину;

- посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

- рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 3 того ж Закону, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Межівська селищна рада, будучи обізнаною про рішення Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року, попри відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та скасування рішення Межівського районного суду від 12.05.2020 року, після набрання законної сили рішення суду апеляційної інстанції, а саме 12.02.2021 року прийняла рішення про виділення земельної ділянки останньому та передачу її у власність.

В подальшому, державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Капліною Ольгою Вікторівною 24.02.2021 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування Межівської селищної ради № 186-03/VIII від 12.02.2021 року зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 5,027 га з кадастровим номером :02:002:0443. Індексний номер рішення 56869213 (а.с.36-38).

На запити Синельниківської місцевої прокуратури та Першотравенської окружної прокуратури Межівська селищна рада повідомила, що ОСОБА_1 отримав земельну частку (пай) площею 5,0270 га з кадастровим номером 122265510:02:002:0443 із земель колишнього АТ «Шевченка» по рішенню 3 сесії восьмого скликання від 12.02.2021 року № 186-03/VIII на підставі рішення суду № 181/94/20 від 12.05.2020 року (а.с.30, 33).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 володіє на праві власності земельною ділянкою площею 5,027 га з кадастровим номером :02:002:0443. Інших земельних ділянок ОСОБА_1 на праві власності не має (а.с.36-38).

Відповідно до ч.1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч.1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягає право власності, а також речові права, похідні від права власності.

Згідно з ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Згідно з п.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 57 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні/скасуванні відповідних записів, виключно у випадках, передбачених законом.

Пунктом 49 вказаного Порядку підстава для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, відомостей про скасування рішення державного реєстратора, скасування записів Державного реєстру прав за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав вноситься з переліку документів, поданих для скасування та відображених у відповідній заяві.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожного на захист свого права в разі його порушення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, оскільки рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 12.05.2020 року скасовано судом апеляційної інстанції, яким одночасно відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , відпала правова підстава для прийняття рішення про виділення останньому земельної ділянки в натурі (на місцевості), що тягне за собою безпідставність державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.

В подальшому, 24.02.2021 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0270 га з кадастровим номером :02:002:0443, яка розташована на Межівської селищної ради (на теперішній час Межівської об`єднаної територіальної громади).

На підставі зазначеного договору, 24.02.2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Капліною Ольгою Вікторівною зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0443 (індексний номер рішення 40790712).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом, а відповідно до ч.5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Враховуючи, що 24.02.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Капліною О.В. проведено державну реєстрацію договору оренди, з цього моменту земельна ділянка вважається переданою в користування ОСОБА_2 .

Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч.3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України). У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Також відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно п.2 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі №6-3090цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (такий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18).

Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали Європейського суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008).

Оскільки Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року скасовано рішення Межівського районного суду від 12.05.2020 року, яке в свою чергу слугувало підставою для набуття права власності, державної реєстрації права власності та в подальшому права оренди земельної ділянки (паю). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.02.2022 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.02.2021 року залишено без змін. До спірних правовідносин, які виникли на теперішній час, повинні застосовуватися положення щодо недійсності правочину, оскільки набуття права оренди земельної ділянки є безпідставним, у зв`язку з чим з урахуванням ст.ст.1212, 1213 ЦК України спірна земля повинна бути повернута до комунальної власності, а договір оренди підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги керівника Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно платіжного доручення №2645 від 02 вересня 2021 року позивачем за пред`явлення позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 9 080,00 гривень (а.с.1).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають солідарному стягненню витрати, які складаються із судового збору у розмірі 9 080,00 гривень.

Керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 131-1 Конституції України, ст.125, 126, 152, 187, 189 ЗК України, ст.203, 215, 216, 317, 319, 387, 388, 1212, 1213 ЦК України, ст.4, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву керівника Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межівської селищної ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди та витребування земельної ділянки задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 5,027 га, кадастровий номер :02:002:0443, що розташована на території Межівської селищної ради Дніпропетровської області проведену за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліної О.В. № 23032154 від 24.02.2021 року з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на вказану земельну ділянку (номер запису 23032154).

Визнати недійсним договір оренди №б/н від 24.02.2021 року земельної ділянки площею 5,027 га, кадастровий номер :02:002:0443, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований 24.02.2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О.В. (індексний номер рішення 56869213 від 01.03.2021 року).

Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 5,027 га, кадастровий номер :02:002:0443, що розташована на території Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліної О.В. № 56869213 від 01.03.2021 року з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на вказану земельну ділянку.

Витребувати із незаконного володіння та користування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) площею 5,027 га, з кадастровим номером :02:002:0443 у власність держави в особі Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) солідарно сплачений судовий збір у сумі 9080 (дев`ять тисяч вісімдесят) гривень 00 копійок на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UA 0000291 в ДКСУ в м. Київ, ).

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 10 червня 2022 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 червня 2022 року.

Суддя: Л. Ф. Літвінова