Справа № 606/631/22 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2022 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.

з участю секретаря Зіньковській Н.Д.

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач вона же відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача він же позивач ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, в якому просить припинити режим спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , що належала на праві особистої приватної власності на майно в порядку приватизації державного житлового фонду ОСОБА_2 та на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на житло від 04.08.1994 року, припинити режим спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_3 . Припинити режим спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_4 . Судові витрати залишити за сторонами згідно понесених. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Відповідач він же позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до позивачки вона же відповідачка ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, в якому просить ввважати поважною причину пропуску строку на подання зустрічного позову та поновити строк на подання зустрічного позову у справі № 606/631/22. Прийняти цей зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя у справі № 606/631/22. Визнати за ОСОБА_2 , РНКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 ; визнати за ОСОБА_2 , РНКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності та на квартиру загальною площею 33,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; припинити режим спільного сумісного майна на квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 та на квартиру загальною площею 33,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 51.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , що належала на праві особистої приватної власності на майно в порядку приватизації державного житлового фонду мені, ОСОБА_2 , та на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.08.1994 року. Посилаючись на мотиви викладені у зустрічному позові.

Позивачка вона же відповідачка у судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду письмову заяву, у якій просила справу слухати без її участі, первісні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Зустрічний позов визнали та не заперечили, щодо його задоволення

Відповідач він же позивач у судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Первісний позов визнав та не заперечив, щодо його задоволення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

09.11.1985 року сторони зареєстрували шлюб у м. Теребовля райвідділ ЗАГСу.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 1998 року ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно договору купівлі - продажу посвідченого державним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. від 06.11.2015 року ОСОБА_1 купила квартиру, що адресою АДРЕСА_7 .

Згідно свідоцтва про право власноті на житло від 04.08.1994 року квартира, що адресою АДРЕСА_6 дійсно належить на праві сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на не рухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2015 року ОСОБА_1 є власником квартири, що адресою АДРЕСА_6 .

Рішенням Теребовлянського районного суду від 02.11.2021 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_6 , та ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , який був зареєстрований 09.11.1985 року Теребовлянським районним відділом ЗАГСу Тернопільської області, актовий запис № 131. Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_4 ».

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, якщо спростовується презумпція спільності майна подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне майно придбане у період перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, на підставі цивільно-правової угоди, яка укладалась відповідачем, за відома позивача, в інтересах та для потреб сім`ї. Доказів протилежного судом не встановлено.

Отже, спірне майно- квартиру АДРЕСА_3 , квартира, що адресою АДРЕСА_7 , квартира, що адресою АДРЕСА_6 є об`єктом спільної сумісної власності сторін спору та їх частки визнаються рівними.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя підлягають до задоволення шляхом

припинення режиму спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , що належала на праві особистої приватної власності на майно в порядку приватизації державного житлового фонду ОСОБА_2 та на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на житло від 04.08.1994 року, припинення режиму спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_3 режиму спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_4 , визнання за ОСОБА_2 , РНКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 ; визнати за ОСОБА_2 , РНКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності та на квартиру загальною площею 33,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; припинити режим спільного сумісного майна на квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 та на квартиру загальною площею 33,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 51.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , що належала на праві особистої приватної власності на майно в порядку приватизації державного житлового фонду мені, ОСОБА_2 , та на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.08.1994 року.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81,89, 141, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.368, 369 Цивільного кодексу України, ст.ст.60, 63, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Припинити режим спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , що належала на праві особистої приватної власності на майно в порядку приватизації державного житлового фонду ОСОБА_2 та на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на житло від 04.08.1994 року.

Припинити режим спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_3 .

Припинити режим спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_4 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , РНКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_7 ; визнати за ОСОБА_2 , РНКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності та на квартиру загальною площею 33,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

Припинити режим спільного сумісного майна на квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_7 та на квартиру загальною площею 33,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

Судовий збір сплачений сторонами по справі залишити за ними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Теребовлянський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий суддя В.В. Малярчук