н/п 4-с/490/20/2022 Справа № 490/8166/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А. ,

секретар судового засідання Савенко Є.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі Інгульський ВДВС) щодо не зняття арешту з майна боржника та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просила визнати бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , який був накладений в межах виконавчого провадження № 50006126 з примусового виконання виконавчого листа № 490/8166/15-ц , виданого 17.11.2015 р Центральним районним судом м.Миколаєва; зобов`язати державного виконавця усунути порушення прав заявника та зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного в межах зазначеного виконавчого провадження.

На обґрунтування скарги вказав, що в Центральному ВДВС перебувало виконавче провадження при виконанні виконавчого листа № 490/8166/15-ц , виданого 17.11.2015 Центральним районним судом міста Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 640/162-К162 від 14.03.2008 року у розмірі 1 679 506,62 грн та по 1827 грн судового збору з кожного.

31 серпня 2017 року ст.державним виконавцем Центрального ВДВС було винесено постанову про поверненян виконавчого документу стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» ( у відповідній редакції). Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся.

Крім того, за кредитним договором № 640/162-К162 від 14.03.2008 року було здійснено 26.06.2020 року прощення (анулювання) кредитної заборгованості , про що свідчить довідка АТ «АльфаБанк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Проте 28.10.2021 року вона дізналася , що до теперішнього часу все її рухоме майно перебуває під обтяженням, яке накладено на підставі постанови про опис та арешт майна боржника № 50006126 від 23.06.2017 року , яку було винесено старшим державним виконавцем Центрального ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Кірток А.А.

Вважає, що підстави для звернення стягнення на його майно відсутні, оскільки заборгованість за договором погашена повністю, тому відсутні підстави для подальшого продовження арешту майна. Так як державний виконавець відмовила у знятті арешту з майна звернувся до суду із вказаною скаргою.

Державний виконавець відзив на скаргу не надав до суду .

У судове засідання скаржник не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд скарги у її відсутність, підтримала вимоги скарги.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився.

Враховуючи положення частини другої статті 450 ЦПК України неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності.

Дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, суд встановив наступне.

На виконанні в Центральному ВДВС перебувало виконавче провадження № 50006126 за виконавчим листом №№ 490/8166/15-ц , виданого 17.11.2015 Центральним районним судом міста Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 640/162-К162 від 14.03.2008 року у розмірі 1 679 506,62 грн та по 1827 грн судового збору з кожного.

31.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місце проживання боржника та встановити майно, на яке можна звернути стягнення).

Як слідує зі змісту вказаної постанови виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 31.08.2020 року.

ЯК вбачається з Довідки від 23.09.2020 року , наданої позичальнику ОСОБА_1 АТ «АльфаБанк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», заборгованість за кредитним договором № 640/162-К162 від 14.03.2008 року було здійснено 26.06.2020 року прощення (анулювання) заборгованості в гривневому еквіваленті у розмірі 1 173 727,55 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закон № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закон № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_1 , посилаючись на відсутність відкритого в Центральному ВДВ виконавчого провадженні відносно неї як боржника , та відсутності заборгованості за договором, про стягнення за яким був виданий відповідний виконавчий документ - вказувала на наявність підстав для зняття арешту з належного їй майна.

Відповідно до статті 48, 56 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закон № 1404-VIII передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із аналізу наведеної норми Закон № 1404-VIII слідує, що підставою для зняття державним виконавцем раніше накладеного арешту на майно боржника є, зокрема, погашення заборгованості за виконавчим документом.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведеності того, що виконання рішення сууд забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено і не спростовано державним виконавцем, що заборгованість за кредитним договром, заборгованість за яким примусово стягувалася по виконавчому провадженні №50006126, у межах якого було накладено арешт на майно боржника, на момент звернення боржника до суду із скаргою і на теперішній час відсутня.

Таким чином, наявні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_4 .

Разом з тим, суд враховує, що повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення Постанови від 31.08.2017 року - відповідно до положень ч.3 цієї статті не було підставою для державного виконавця для зняття арешту з майна боржника.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість скарги, оскільки боржником доведено наявність підстав для зняття арешту з майна, проте суд не вбачає підстав для визнання неправомірність дій державного виконавця щодо незнання арешту з її майна, а тому скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статями 447 - 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Центральний державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладено постановою про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 50006126 з примусового виконання виконавчого листа № 490/8166/15-ц, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 17.11.2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя О.А. Гуденко