Провадження № 2/219/454/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Зубенко Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмуті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що позивачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 жовтня 2008 року.

У квартирі зареєстровані відповідачі по справі, які є невісткою позивачки ОСОБА_1 та дружиною і дітьми позивача ОСОБА_3 , однак, з 12 липня 2019 року у спірному житловому приміщенні не проживають без поважних причин, оскільки виїхали до Російської Федерації, де мають намір отримати громадянство та постійно проживати. Куди саме виїхали відповідачі, позивачам невідомо. Останній раз вони бачили відповідачів наприкінці 2019 року.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі більше року не проживають у належній позивачам квартирі, вони просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації відповідачів негативно впливає на їх матеріальний стан та порушує їх права як власників.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися. Від них надійшли заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. 28 січня 2022 року на електронну пошту суду від них надійшли заяви, в яких вони зазначили, що проти позовних вимог позивачів не заперечують. Вони дійсно не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з серпня 2019 року і до теперішнього часу, оскільки переїхали на постійне місце проживання у АДРЕСА_3 та змінили громадянство. Цивільну справу просили розглянути без їх участі. До вказаних заяв додали копії документів, що підтверджують факт їх проживання та навчання на території Російської Федерації.

Третя особа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. 02 лютого 2022 року від в. о. начальника управління Ірини Давіденко надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без участі представника управління з метою запобігання виникненню та поширенню гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19. Зазначила, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , набула право власності або право користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Незалежно від того, чи проживає дитина за місцем своєї реєстрації, чи ні, це не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Також вказала, що у разі надання до суду документів, що підтверджують набуття малолітньою ОСОБА_6 права власності, права користування іншим житлом, а також документів, що підтверджують той факт, що зазначена особа дійсно виїхала до іншої країни, залучена до освітнього процесу і має місце постійного проживання, проти задоволення позовних вимог заперечувати не буде.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 жовтня 2008 року, виданого Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради, є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , кожен по 1/3 частині на праві спільної часткової власності (а.с. 17). Право приватної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровано Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» 20 листопада 2008 року (а.с. 18).

Тож спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавець не встановлює, у зв`язку з чим, зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин.

Разом з тим, статтею 3 СК України визначено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути суб`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (ст. 16 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, незалежно від того, з ким із батьків діти проживають, вони є членами сім`ї батька та матері, та незалежно від того, чи проживають діти за місцем своєї реєстрації, чи ні, це не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, навіть якщо діти тривалий час не проживали з батьком або матір`ю за місцем реєстрації. Самостійне визначення дитиною місця проживання або з батьком, або з матір`ю не позбавляє іншого з батьків на сімейні відносини з дитиною.

Судом встановлено, що згідно з довідкою ОСББ «Захисників України, 3» (ОСББ «Визволителів Донбасу, 3») № 1290 від 13 вересня 2021 року, в спірному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , крім позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (невістка), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (онука), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (онука) (а.с. 20).

Відповідно до акту про не проживання ОСББ «Захисників України, 3» (ОСББ «Визволителів Донбасу, 3») від 13 вересня 2021 року, відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з 2019 року не проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Як видно з наданих відповідачами копій документів, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 25 червня 2020 року отримали паспорти громадян Російської Федерації та з 31 серпня 2020 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на другому курсі денної форми навчання у Донському державному технічному університеті з 02 вересня 2019 року, строк навчання - до 30 червня 2024 року. Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 вересня 2011 року, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання № 2516 від 31 серпня 2020 року, малолітня ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з довідкою № 582 від 19 жовтня 2021 року, малолітня ОСОБА_6 навчається у муніципальній бюджетній загальноосвітній установі Аксайського району середній загальноосвітній школі № 4 у 4-Д класі.

За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідачів в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, а також дослідивши документи, що підтверджують набуття відповідачами, в тому числі і малолітньою ОСОБА_6 , права користування іншим житлом на території Російської Федерації, залучення малолітньої дитини до освітнього процесу та наявність у них постійного місця проживання, суд вважає, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 206, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є. Дубовик

07.02.2022