Справа № 214/2591/22
2-з/214/98/22
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.,

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить: зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП №68800543, що здійснюється державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на підставі виконавчого напису вчиненого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за реєстровим номером 30827 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» в сумі 10 327,26 грн.- до ухвалення рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінпром Маркет», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису від 06.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви навів наступне. Ним подано позовну заяву до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису від 06.05.2021 р. таким, що не підлягає виконанню. Державний виконавець може направити на виконання за місцем роботи постанови про стягнення із заробітної плати як основного боргу, так і винагороди, або накласти арешти на рахунки. Таким чином, до моменту вирішення даної справи в суді буде здійснюватися відрахування коштів із його заробітної плати позивача за оспорюваним виконавчим написом. У свою чергу, це не тільки порушить його право на плату праці та право приватної власності на зароблені кошти, а й значно ускладнить виконання судового рішення у разі задоволення позову. Зокрема, він повинен бути звернутися з позовом до відповідача ще раз про повернення безпідставно стягнутих коштів. Відповідно до частини першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до вимог п. б ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. До такого висновку прийшов і Верховний Суд у своїй постанові від 07.10.2019 (провадження № 61-5600св19). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення. Предмет спору стосується оскарження вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості. Відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.06.2021 № 1075/6 діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. зупинена у зв`язку з необґрунтованою відмовою нотаріуса надати документи для перевірки організації нотаріальної діяльності. Відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31.12.2021 № 1920/6 діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена з 31.12.2021 р. Тобто є підстави вважати, що вчинений виконавчий напис з порушенням законодавства. Вважає, що на даний час є всі підстави припускати, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та оправданим завданнями цивільного судочинства та забезпечуватиме ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, які він має намір захистити при зверненні до суду. Такий спосіб забезпечення позову не призведе до виникнення збитків у відповідача, які вимагають зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, приходжу до висновку про її невідповідність вимогам ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Фінпром Маркет», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

До заяви про забезпечення позову документу, що підтверджує сплату ним судового збору, не надав. Разом з тим, у тексті поданої заяви, позивач зазначив, що вважає, що на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Пункт 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» кореспондується із положеннями статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Конструкція пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір», в якому йдеться про «справи, пов`язані з порушенням їхніх прав», вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.

Таким чином, суд, вирішуючи питання наявності у позивача, який має статус учасника бойових дій, пільг щодо сплати судового збору, повинен з`ясувати, чи передбачене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідне право, яке у спірних правовідносинах є порушеним і на захист якого подано позов.

Аналіз п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» в сукупності з ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій, не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Предметом позову, який просить забезпечити заявник, є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., вчиненого 06.05.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» грошових коштів за кредитним договором № 037/736080 від 21.03.2007 року, укладеним з первісним кредитором АТ «Індустріально-експортний банк».

Натомість нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачені пільги учасникам бойових дій щодо звернення з позовами, які стосуються їхніх прав, не пов`язаних з вказаним статусом.

Таким чином позивач в даному випадку не звільнений від сплати судового збору, оскільки оскаржувані дії не порушують його права як учасника бойових дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист як учасника бойових дій. Тому підстав для звільнення ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд не вбачає, у зв`язку з чим судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя («KREUZ v. POLAND» № 28249/95).

Відповідно до п. п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496, 20 грн.

Враховуючи викладене, невідповідність заяви про забезпечення позову, поданої заявником, вимогам ст.151 ЦПК України, приходжу до висновку про необхідність її повернення.

Керуючись ст.ст.151, 153, 258-260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявникові.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Прасолов В.М.