ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3882/22 Справа № 176/1434/21 Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання: Заворотний К.Я.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року, яке постановлено суддею Крамар О.М. у місті Жовті Води, повний текст складено 03 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськтаз" ( надалі АТ Дніпропетровськгаз), про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.І ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», використовує природний газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання - квартира АДРЕСА_1 (далі - Об`єкт споживання). Розподіл природного газу побутовому споживачу здійснює АТ Дніпропетровськгаз, що є правонаступником Публічного акціонерного товариства Дніпропетровськтаз.

Нарахування об`ємів спожитого газу позивачу здійснювалось згідно норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 №203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, з розрахунку 7,1 м.куб. на одну зареєстровану особу.

Надалі, відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 №609 «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України», норму споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників для плити газової було змінено з 7.1 м.куб. на 5.4 м.куб. людино-місяць.

У квітні 2017 року на зовнішній стіні будинку за адресою

АДРЕСА_2 , представниками АТ Дніпропетровськгаз був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу та з квітня 2017 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620.

Підставою для нарахування об`єму природного газу за загальнобудинковим приладом обліку є договір про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ від 01.12.2016 року та договір щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 01.12.2016 року, укладеного між АТ Дніпропетровськаз та комунальним підприємством Виробниче житлово-ремонтно - експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради.

Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктом споживання збільшились з 7,1 куб.м, на 65,10 куб.м., що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання.

10.06.2021 року позивач звернувся до АТ Дніпропетровськаз з заявою про встановлення індивідуального лічильника природного газу за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, листом АТ Дніпропетровськаз від 22.06.2021 р. № 490-Лв-10105-0621 позивачу було відмовлено у встановленні індивідуального лічильника газу у зв`язку з встановленням на будинку АДРЕСА_2 загальнобудинкового вузла обліку природного газу на виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ Дніпропетровськгаз на 2016-2025 роки.

Вважає дії АТ Дніпропетровськгаз щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку замість індивідуального за вищевказаною адресою незаконними, такими що порушують Закон України Про захист прав споживачів, Типовий договір розподілу природного газу (постанова НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015), Кодекс газорозподільних систем (постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015), Цивільний кодекс України, щодо місця встановлення комерційного вузла обліку.

Вузол комерційного обліку встановлюється в точці, де відбувається приймання - передача природного газу.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, відповідно до умов Типового договору та Кодексу ГРС, визначення фактичного об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем ОСОБА_1 , повинно здійснюватись за допомогою комерційного лічильника природного газу, який повинен встановлюватись на межі балансової належності (в точці приймання - передачі) квартири Позивача, якими є територіально відокремлюючі стіни.

Враховуючи вимоги Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу відповідач зобов`язаний встановити комерційний лічильник обліку газу за об`єктом Позивача - квартирі АДРЕСА_1 , до 01.01.2018 (станом на 2017 рік).

Встановивши загальнобудинковий прилад обліку природного газу на будинку АДРЕСА_2 , АТ Дніпропетровськгаз поставив у нерівне становище побутового споживача цього будинку ОСОБА_1 перед іншими побутовими споживачами квартир багатоквартирних будинків в м. Жовті Води, в яких відповідачем встановлені індивідуальні лічильники газу, що потягло за собою збільшення нарахування обсягів газу Позивачам та порушило умови Типового договору, Кодекс ГРС, Закон України Про захист прав споживачів, ЦК України.

Крім того, відповідачкем незаконно застосувано Тимчасове положення та п.1 гл. 5 розділу IX Кодексу ГРС.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 не має єдиного одноосібного власника (балансоутримувача), оскільки даний будинок, як цілісність, є спільною власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто і управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Таким чином, за відсутності одноособового балансоутримувача (власі багатоквартирного будинку не можливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу IX Кодеї ГРО, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються індивідуальні (квартирні) лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.

Тимчасове положення та Кодекс ГРС не може суперечити Закону України «] забезпечення комерційного обліку природного газу», який регулює забезпечення комерційне обліку для населення та не передбачає встановлення зазначеній категорії загальнобудинкої приладів обліку.

Відповідачем порушено право відповідача на встановлення індивідуального лічильника газу.

Отже, оскільки ОСОБА_1 сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то AT Дніпропетровськгаз зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533- VI забезпечити встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07.11.2018 по справі № 214/2435/17, вирішуючи правову проблему щодо встановлення індивідуальних або загальнобудинкових лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення.

Посилання АТ «Дніпропетровськгаз» у своєму листі на План розвитку газорозподільних систем, як підставу встановлення загальнобудинкового приладу обліку на будинок позивача, не ґрунтуються на вимогах закону.

Позивач просив визнати незаконними дії АТ Дніпропетровськгаз щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_2 , з метою комерційного обліку та нараховані за ним об`єми природного газу. Зобов`язати АТ Дніпропетровськгаз здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по квартирі позивача, з листопада 2020 року- відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу».Зобов`язати АТ Дніпропетровськгаз у відповідності до вимог Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі АДРЕСА_1 , комерційний вузол обліку природного газу.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року позовна заява задоволена.

Визнано незаконними дії Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськтаз" щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_2 , з метою комерційного обліку та нараховані за ним об`єми природного газу.

Зобов`язано Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськтаз" здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по квартирі позивача, з листопада 2020 року- відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу».

Зобов`язано Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськтаз" за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі АДРЕСА_1 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.

В апеляційній скарзі АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз,посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховані зміни у Законі № 3533VI, через що редакція ,застосована судом, є не чинною.

Судом першої інстанції було застосовано спосіб захисту, який не було заявлено позивачем, чим суд порушив ст. 13 ЦПК України.

Суд не взяв до уваги заяву відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду та залишив без задоволення заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Зазначив, що на дату здійснення відповідачем монтажу загальнобудинкового ВОГ на будинок АДРЕСА_2 , позивач не мав відношення до вказаного будинку, не міг встановлювати своє воєвиявлення щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу.

Висновок суду про протиправність дій Оператора ГРМ щодо встановлення загальнобудинкового ВОГ, не відповідає фактичним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України , статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно Договору купівлі продажу квартири від 29.10.2020 року (а.с. 7,8)

Позивач є побутовим споживачем природного газу відповідно до ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме споживає газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання - квартира АДРЕСА_1 .

Розподіл природного газу побутовому споживачу здійснює Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськтаз. (а.с.5)

Згідно листа АТ Дніпропетровськгаз №490-Лв-10105-0621 від 22.06.2021 року, позивачу було відмовлено у встановленні індивідуального вузлу обліку по його об`єкту споживання за рахунок відповідача, та повідомлено, що в будинку АДРЕСА_2 у квітні 2017 було встановлено загальнобудинковий лічильник газу. У травні 2020 року представниками АТ Дніпропетровськгаз за адресою АДРЕСА_2 загальнобудинковий лічильник було демонтовано на повірку. Нарахування об`ємів природного газу з листопада 2020 року здійснюються відповідно до середньомісячного (середньодобового) обсягу природного газу за аналогічний період (опалювальний або між опалювальний) попереднього року. Обсяги спожитого мешканцями зазначено вище будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) були визначені пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому приміщенні у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення рахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально цинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 №620. Підставою для встановлення загальнобудинкового вузла газу на буд. АДРЕСА_2 , є план розвитку газорозподільної ми ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, згідно якого не передбачено встановлення індивідуальних лічильників газу за адресою: АДРЕСА_2 . ( а.с.10)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам діючого законодавства, порушує права позивача, як споживача послуг по газопостачанню, що саме на відповідача покладений обов`язок встановлення індивідуального лічильника газу, тому саме відповідач повинен вживати заходів щодо залучення джерел фінансування цих робіт, тому позовні вимоги щодо зобов`язання АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз, відповідно вимог Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу здійснити встановлення в квартирі комерційного вузла обліку природного газу побутовому споживачу, є обгрунтованими, а спосіб захисту, обраний позивачем, у цій частині позовних вимог, відповідає вимогам ст. 16 ч. 2 п.1 ЦК України, якою передбачено, що одним із способів захисту права, є визнання права

Щодо позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів споживання газу, суд першої інстанції виходив з того, що односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку). Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що заява відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погодується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 5 Закону України Про захист прав споживачів, держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України Про захист прав споживачів. права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України Про захист прав споживачів, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України Про житлово-комунальні послуги, в редакції станом на час звернення позивача до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги, державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місце перебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України Про житлово-комунальні послуги, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги, залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги, виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України Про житлово-комунальні послуги, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України Про забезпечення комерційного обліку природного газу.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС, Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз, є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, в редакції на час звернення позивача до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу, газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року, зі змінами, внесеними згідно з Законами № 2260-VIII від 21.12.2017, № 1338-IX від 05.03.2021,тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач є споживачем природного газу, а АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

На підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 між позивачем та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» був укладений публічний типовий договір з постачання природного газу споживачу.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 казаного Типового договору, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Також, встановлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживав природний газ та щомісячно сплачуює рахунки за спожитий природний газ.

Отже, права та обов`язки споживача чітко визначені положеннями Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500.

Згідно з пунктом 2.1 Типового договору, АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз, взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачу в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивач по справі сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач - є АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз, зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Так, згідно пунктів 2,3 глави 1 Розділу ІХ Кодексу ГРМ, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС, комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС, межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

З матеріалів справи вбачається факт незаконного встановлення відповідачем АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз загальнобудинкового лічильника газу на будинку АДРЕСА_2 , тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, згідно п.п. 3,4 ч.1 ст.21 Закону України Про захист прав споживачів, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Отже, встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу, які проживають у будинку АДРЕСА_2 , в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог про визнання незаконними дій відповідача АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_2 , буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню.

Зважаючи на те, що позивач, мешкає в будинку АДРЕСА_2 , сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому АТОператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, зобов`язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильнику газу для населення, у квартирі позивача, в якій він використовує газ тільки для приготування їжі, у зв`язку з чим права, як споживача, порушені та підлягають судовому захисту, і висновки суду першої інстанції, з приводу цього, є цілком законними та обґрунтованими.

Висновок суду першої інстанції стосовно зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів споживання газу та те, що односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку). Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати, колегія суддів також вважає обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства та рівності перед законом і судом, не заслуговують на уваг,у так як судом в повній мірі були дотриманні норми ст. 13 ЦПК України. При цьому, посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховані зміни у Законі № 3533VI, через що ухвалене незаконне рішення, редакція, застосована судом, була не чинною, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не спростовують правильність зроблений судом першої інстанції висновків.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача встановити по об`єкту позивача, за власні кошти, індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу, не заслуговують на увагу, так як відповідно до вимог статті 5 Закону України Про захист прав споживачів, статті 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги, відмова відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача.

Шодо питання за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильником газу, колегія суддів вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз» покладений обов`язок встановлення лічильника газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказаний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок відповідача АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз та встановлення в подальшому такого лічильника, забезпечить оплату позивачем саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

З приводу пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду та відмова суду у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне : позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, натомість, заява відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованою так як відповідно до Акту № 424 приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання від 30.04.2017 року, данний Акт підписаний АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз в односторонньому порядку та не містить підписів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , а тому не може бути підтвердженням, що позивач дізнався про порушення свого права 30.04.2017 року. (а.с. 25)

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми ст.256 ЦК України, та дійшов вірного висновку про те, що заява відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з чим колегія суддів також погоджується.

Доводи апеляційної скарги про те, що на дату здійснення відповідачем монтажу загальнобудинкового ВОГ на будинок АДРЕСА_2 , позивач не мав відношення до вказаного будинку, не міг встановлювати своє волевиявлення щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, не заслуговують на увагу з огляду на те, що позивачу, який є споживачем послуги АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз, сплачував рахунки, користуючись послугами відповідача набувши право власності на нерухоме майно, за вказаною вище адресою, відповідно до Договору купівлі продажу квартири від 29.10.2020 року, відповідачем відмовлено у встановленні індивідуального лічильнику газу саме з підстав встановлення загальнобудинкового приладу обліку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз - залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 червня 2022 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко