КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 357/194/21 Головуючий у суді першої інстанції - Цукуров В.П.
Номер провадження № 22-ц/824/6414/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк», подану представником Мєшніком Костянтином Ігоровичем, на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» було відмовлено.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Універсал Банк» - Мєшнік К.І. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що відповідачем по справі не було надано до суду розрахунку детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, що у свою чергу позбавляє позивача можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Доводами апеляційної скарги є також те, що відповідачем також не було надано відповідних документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що також унеможливлює ухвалити додаткове рішення у даній справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим без врахування практики Верховного Суду в спірних правовідносинах, без всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, а тому просить апеляційний суд скасувати додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, мотивував своє рішення тим, що представником відповідача було подано заяву про ухвалення додаткового рішення в межах строку, встановленого законом. Крім того, представник відповідача разом із поданим відзивом зробив заяву про попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правову допомогу й про те, що докази вказаних понесених витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

Судом першої інстанції також було зазначено, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача, суд враховує розумність розміру гонорару адвоката та обставини, визначенні ст.137 ЦПК України, зокрема й те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу здійснюється за клопотанням сторони. Разом з тим, банком не було подано заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення поданої заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягнення 10 000 грн витрат на правничу допомогу з банку на користь відповідача по справі.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, з матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 в суді першої інстанції був ОСОБА_2 , що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги №1126946, а також наданим свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідченням адвоката України, які були подані разом із відзивом на позовну заяву (а.с.71-72, т.1).

Крім того, разом із заявою про ухвалення додаткового рішення було надано договір-доручення про надання правової допомоги від 23 червня 2021 року, укладеного між Адвокатським бюро «Ольги Пєнязькової» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого адвокатське бюро надає усіма законними методами та способами правову допомогу клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів у будь-яких адміністративних спорах із державними органами, цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних справах, у тому числі представництво інтересів клієнта у кримінальних провадженнях під час досудового слідства та судового розгляду справ (а.с.35-36, т.2).

Відповідно до положень п.3.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2021 року.

Також було надано додаткову угоду до договору доручення про надання правової допомогу від 23 червня 2021 року, від 23 червня 2021 року, відповідно до положень п.1 якої передбачено, що відповідно до п.4.2 договору сторони дійшли згоди, що гонорар бюро за представництво інтересів відповідача у справі №357/194/21 в суді першої інстанції становить 10 000 грн. Визначити, що дана сума підлягає сплаті протягом трьох місяців після ухвалення судового рішення по справі (а.с.37, т.2).

Судом також встановлено, що представник відповідача ОСОБА_2 в суді першої інстанції подавав відзив на позовну заяву (а.с.66-78, т.1), був присутній в двох судових засіданнях, які були призначені на 20 липня 2021 року та на 26 жовтня 2021 року, що підтверджується протоколами судових засідань (а.с.135, т.1, 21-22, т.2), а також подавав письмові пояснення (а.с.19-20, т.2).

Перевіряючи доводи, викладені в апеляційній скарзі, та висновок суду першої інстанції на відповідність нормам матеріального права та процесуальному законодавству, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Так, апелянт посилається на те, що відповідачем по справі не було надано відповідних документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Так, згідно зі п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України до судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги віднесено витрати, не лише фактично понесені витрати, а і витрати, які підлягають сплаті за результатом розгляду справи.

Сторонами договору про надання правничої допомоги погоджено порядок розрахунку клієнта із адвокатом. Так, відповідно до умов додаткової угоди від 23 червня 2021 року було погоджено, що ОСОБА_1 має сплатити 10 000 грн протягом трьох місяців після ухвалення судового рішення по справі.

Вказане також узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, а також в постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Таким чином, колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта щодо не надання відповідачем доказів понесених витрат на оплату правничої допомоги, як підстави для відмови у задоволенні заяви.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що відповідачем не було надано розрахунок детального опису робіт, наданих послуг, виконаних адвокатом, що, на думку апелянт, є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то апеляційний суд критично оцінює вказані доводи, виходячи з наступного.

Так, із представником відповідача було наведено детальний опис робіт, виконаних послуг в поданій заяві про ухвалення рішення, де було зазначено, що на виконання договору представник ОСОБА_2 виконав наступну роботу (детальний опис) : надання консультацій ОСОБА_1 з приводу обставин справи; аналіз судової практики у подібних спорах; збирання доказів для написання відзиву; написання відзиву на позовну заяву; підготовка письмових пояснень від 25 жовтня 2021 року; участь адвоката у двох судових засіданнях (а.с.33, т.2).

Не зазначення кількості витраченого часу на вказані дій адвокатом, що на думку апелянта впливає на можливість надати свої заперечення щодо неспівмірності витрат, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки сторони узгодили, що гонорар адвоката має фіксований розмір у даній справі, а саме 10 000 грн й вказане не залежить від кількості витраченого часу адвокатом на підготовку та надання відповідних послуг.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було подано заперечень щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, які просив стягнути відповідач по справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального і процесуального права, а тому й відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 7, 137, 141, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», подану представником Мєшніком Костянтином Ігоровичем, залишити без задоволення.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв