ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червеня 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: М`ячикової І.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позов мотивував тим, що 29 вересня 2021 року між ним (надалі позикодавцем) та відповідачем (надалі позичальником) було укладено Договір позики № К 290921-2, згідно умов якого він передає у власність відповідачу грошові кошти в сумі 155868,80 коп.. За умовами даного договору відповідач зобов`язався повернути позику у визначений договором строк, не пізніше ніж через 12 місяців з моменту укладення Договору, тобто до 29 вересня 2022 року. Позивач зазначає, що також 29 вересня 2021 року відповідач власноручно підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 155868,80 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути дану суму до 29 вересня 2022 року включно. Окрім того, Договором позики № К 290921-2 передбачено, що позивальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладенні на нього, в тому числі зі своєчасного повернення позики. Між тим, відповідач 29 грудня 2021 року не здійснив платіж відповідно до договору Позики. Позивач зазначає, що станом на 20 січня 2022 року відповідач свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 177351,25 грн., з яких: 144618,80 грн. залишок боргу за Договором та 32732,45 грн. неустойки за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Тому, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача вказану суму та судові витрати.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2022 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання.

07 червня 2022 року до початку судового засідання відповідачем через канцелярію подано клопотання про зменшення неустойки. Клопотання мотивовано тим, що встановлена в п. 11 Договору відповідальність у разі прострочення виконання зобов`язання у формі неустойки у розмірі 1% від загальної суми заборгованості є непропорційно великою сумою компенсації, що указує на несправедливість такої умови. Тому, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, просив суд зменшити неустойку, що підлягає стягненню до 100,00 грн..

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Між тим, представником позивача через канцелярію суду було подано заяву, в якій представник просив суд розглянути справу без його участі та участі позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що грошові кошти дійсно отримував у борг від позивача, проте, не зміг вчасно їх повертати.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, з`ясувавши думку відповідача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29 вересня 2021 року між ОСОБА_2 від імені якого діє ОСОБА_3 (надалі позикодавець) та ОСОБА_1 (надалі - позичальник) було укладено Договір позики № К290921-2 (надалі Договір).

Згідно п. 1 Договору позикодавець передає у власність Позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 155868, 80 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладення цього Договору еквівалентно 5816 доларів США 00 центів, в свою чергу Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим Договором умовами сторони домовилися, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде 5816 доларів США 00 центів, за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежів, не пізніше ніж через 112 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 29 вересня 2022 року включно. За домовленість сторін позика є безпроцентною.

Сума позики, встановлена в п. 1 даного Договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі (п. 2 Договору).

Відповідно до п. 5 Договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до Графіка повернення позичальником грошових коштів:

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 жовтня 2021 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 листопада 2021 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 грудня 2021 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 січня 2022 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 лютого 2022 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 березня 2022 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 квітня 2022 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 травня 2022 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 червня 2022 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 липня 2022 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 серпня 2022 року включно;

5172,40 грн., що еквівалентно 193 долари США 00 центів до 29 вересня 2022 року включно.

Позика може бути повернута достроково (п. 6 Договору).

У випадку невиконання позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення (а.с.13).

Як вбачається із наявною в матеріалах справи Розписки ОСОБА_1 від 29 вересня 2021 року, останній 29 вересня 2021 року отримав позику від ОСОБА_2 від імені якого діє ОСОБА_3 , в сумі 155868,80 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладення Договору еквівалентно 5816 доларів США 00 центів, згідно Договору позики № К290921-2, і зобов`язався повернути цю суму ОСОБА_2 в строк до 29 вересня 2022 року включно.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Абзацом 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України.

Частиною 1 ст. 612 визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, це визначено ст. 629 ЦК України

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання за Договором позики № К290921-2 від 29 вересня 2021 року виконав в повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання за даним Договором не виконує, оскільки за період з 29 вересня 2021 року по 19 січня 2022 року повернув позивачу 23 листопада 2021 року лише 11250 грн., а тому, відповідач зобов`язаний повернути позивачу решту суми основного боргу за договором позики від 29 вересня 2021 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором позики № К290921-2 від 29 вересня 2021 року у загальному розмірі 144618,80 грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний день календарний день існування заборгованості у розмірі 32732,45 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування заборгованості, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, пунктом 11 Договору позики № К290921-2 від 29 вересня 2021 року визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасного повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (п. 11 Договору).

Як вбачається із наведеного позивачем розрахунку, то відповідач має сплатить позивачу. неустойку згідно п. 11 Договору, у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожний календарний день існування заборгованості, у розмірі 32732,45 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку, що він проведений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, підстав для зменшення розміру неустойки, як проте клопотав перед судом відповідач, суд не вбачає, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у розмірі 32732,45 грн..

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву та не надала доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, а також доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

Так, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за Договором позики № К290921-2 від 29 вересня 2021 року, належним чином не виконував, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг по вказаному договору в загальному розмірі 177351,25 грн., у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1773,51 грн..

Керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 530, 549, 550, 610-612, 615, 625, 626, 627, 629, 1046, 1047, 1048, 1050, 1049 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 141, 187, 274, 278-279, 354-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики № К290921-2 від 29 вересня 2021 року, в загальному розмірі 177351 (сто сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 25 коп. та судовий збір у розмірі 1773 (одна тисяча сімсот сімдесят три) грн. 51 коп..

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст рішення виготовлено 09.06.2022 р.