Справа № 490/1861/21
н/п 2-п/490/10/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

за участю секретаря - Павленко Т.Ю.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 23.09.2021 року у справі №490/1861/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2021 року задоволено позов ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання як дружини до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 12 березня 2021 року до 04 січня 2024 року.

26.01.2021 року на виконання рішення суду, видано виконавчий лист для примусового виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2021 року № 490/1861/21.

14.02.2022 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення по справі № 490/1861/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Крім того, заявник в поданій заяві просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 490/1861/21 від 26.01.2021 р., виданого Центральним районним судом м. Миколаєва, що перебуває на примусовому виконанні Інгульського відділу ДВС у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиці (м.Одеса), ВП №68463816, до розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по суті. Заява про забезпечення позову мотивована тим, що у зв`язку з ухваленням заочного рішення 23.09.2021 року № 490/1861/21, відкрито виконавче провадження та проведено ряд виконавчих дій, якими порушуються права відповідача, так як вимоги позивача є безпідставними. Зазначає, що зупинення стягнення спроможне забезпечити фактичне виконання рішення суду, усунути надмірний тягар фінансового стягнення та сприяти поновленню порушених прав заявника в разі задоволення його заяви.

Суд, перевіривши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 23.09.2021 року у справі №490/1861/21 та матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається зі змісту поданої заяви ОСОБА_1 , фактично, просить забезпечити позов шляхом зупинення виконавчого провадження, яке відкрито з метою примусового виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2021 року у справі № 465/1861/21, клопотання про перегляд якого подано відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Одним із основних засад судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Особливості застосування чинного законодавства щодо забезпечення позову судам роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, у пункті 2 якої зазначено, що, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині першій ст. 150 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною четвертою зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно п. 6 ч. 1 ст.150 ЦПК України, позов може бути забезпечено шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Проте, в даному випадку не має місце оскарження боржником виконавчого документу у судовому порядку.

Так, відповідач не подавав заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню тощо, а просить переглянути винесене судом заочне рішення, що не є оскарженням виконавчого документу в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Таким чином, заявлені вимоги щодо зупинення виконавчого провадження є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а тому, до даних правовідносин не може бути застосовано п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Окрім того, заявником перед судом ставиться питання про перегляд заочного рішення суду, а не оскарження виконавчого документу, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.

Суд звертає увагу, що перегляд заочного рішення суду за своєю правовою природою не є стадією розгляду справи, а є однією із форм перегляду судових рішень, тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позову під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення відсутні.

Отже, обраний заявником спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 01.10.2020 по справі № 524/188/18.

Крім того, наслідком перегляду заочного рішення є постановлення судом ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення або скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду.

Вищезазначені норми процесуального закону, які врегульовують питання забезпечення позову та перегляду заочного рішення не передбачають можливість забезпечення заяви відповідача про перегляд заочного рішення, оскільки така заява не містить і не може містити жодних позовних вимог, які могли б бути забезпечені в порядку забезпечення позову, а право відповідача на відновлення судового розгляду забезпечується переглядом судом заочного рішення.

Окрім того, ст.ст. 37 та 38 Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав обов`язкового та можливого зупинення державним виконавцем виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч. 4 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у випадку зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Про такі ж подібні види забезпечення позову йдеться в пунктах 5, 6 ст. 150 ЦПК України.

Тобто, при застосуванні або Закону України «Про виконавче провадження», або ст. 150 ЦПК України наступають ті самі правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій з виконавчого провадження.

Незважаючи на подібність положень, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову за ст.150 ЦПК України різні, оскільки при застосуванні закону проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що зупинено.

Тобто законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме питання про зупинення виконавчого провадження вирішується державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Таким чином, переважним правом зупинення виконавчого провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження» наділений виключно державний виконавець і вирішення такого питання до компетенції суду не входить.

Навіть у разі оскарження дій державного виконавця, який не зупинив виконавче провадження, суд вправі визнати його дії неправомірними та зобов`язати зупинити виконавче провадження, а не самому зупиняти виконавче провадження (ч. 2 ст. 451 ЦПК України).

Зупинення виконавчого провадження за законом і зупинення виконання за правилами ЦПК України (пункти 2, 5, 6 ст. 150 ЦПК України) - це різні правові інститути, які вчиняються в різних правових процедурах.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону «Про виконавче провадження»).

Враховуючі вищевикладені норми права, керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення заяви про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.09.2021 р. шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого листа № 490/1861/21 від 26.01.2021 р. та за виконавчим провадженням № 68463816 від 02.02.2022 р., яке відкрито державним виконавцем Інгульського відділу ДВС у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиці (м.Одеса), оскільки в компетенцію суду при вирішення заяви про перегляд заочного рішення, яке знаходиться на стадії виконання, не входить вирішення питання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, вирішенням даного питання наділений виключно державний виконавець.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 149-154, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення заяви про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва №490/1861/21 від 23.09.2021 року, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 490/1861/21 від 26.01.2021 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова