Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 712/8458/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника

позивача адвоката Заруба С.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача

адвоката Смоляр А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у червні 2019р. позивачу стало відомо, що 16 квітня 2019р. в Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля НУЦЗ України відбулася презентація автобіографічної книги «Доля. Вогнеборець. Спогад.», автором якої є ОСОБА_1 (колишній ректор, який впродовж більше 12 років очолював цей навчальний заклад).

Вважає, що на сторінках даної книги, автор публічно висвітлює не правдиву інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Так, відповідачем на стор. 70 книги «Доля. Вогнеборець. Спогад.» висвітлені такі рядки: «Пригадую, як одного разу ввечері мене розшукував начальник місцевого УВС, генерал-лейтенант міліції ОСОБА_3 і розповів про таке, що на доказ протиправної діяльності ОСОБА_4 зібрано купу матеріалів. Одне моє слово - і цього молодика чекала кримінальна відповідальність, та я вже його захистив. Це не був одиночний випадок. Далі вже спецслужби розслідували справу незаконного використання бюджетних коштів під час змагань у Криму. Та це була звичайна, повсякденна діяльність...».

Позивач вказує, що інформація відносно нього була поширена в книзі «Доля. Вогнеборець. Спогад.», автором якої є ОСОБА_1 . Дана книга є загальнодоступною на всій території держави, її тираж 200 примірників і вона є в загальному доступі для суспільства. Внаслідок цього, дана неправдива інформація про те, що він, начебто, «злочинець», стала відомою його друзям, знайомим, людям, з якими він працював та працює, а також колишнім курсантам, яких він навчав та їхнім батькам, жителям міста Черкаси, які обирали позивача депутатом Черкаської міської ради 4, 5, 6-го скликань. Вказує, що він (позивач), є публічною людиною, яка пропрацювала: з вересня 1994р. по серпень 1998р. на посадах професорсько-викладацького складу ЧІТУ МВС України у складі міжвідомчого навчально-наукового комплексу; з вересня 1998р. по грудень 2002р. начальником відділення заочного навчання ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля МВС України; з грудня 2002р. по липень 2005р. проректором по роботі з персоналом ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля МНС України; в 2004р. підготував та успішно захистив дисертацію на одержання наукового ступеня кандидата історичних наук за темою: «Застосування сухопутних військ у воєнних конфліктах за досвідом бойових дій в Афганістані та Чечні (1979-2000 р. р.)»; 2005 - 2006р.р. заступником міського голови м. Черкаси; березень - жовтень 2007р. першим проректором ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля МНС України; 2007 - 2008р.р. на посаді проректора зі стратегічного планування та контролю Академії пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля МНС України; в лютому 2008р. закінчив Національну академію державного управління при Президентові України, отримавши диплом магістра державного управління; в червні 2008р. став членом-кореспондентом інженерної Академії України, а в жовтні цього ж року отримав наукове звання доцента кафедри Пожежної безпеки та охорони праці; в жовтні 2008р. на посаді проректора з наукової роботи та міжнародного співробітництва Академії пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля МНС України; з 12 січня 2011р. перебував на посаді першого проректора з навчальної та методичної роботи Академії пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля МНС України; 17 грудня 2009р. був обраний членом-кореспондентом Академії будівництва України.

Зазначена інформація, як вважає позивач, є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності.

Вказує, що він ніколи в житті не притягувався до кримінальної відповідальності, жодними спецслужбами не розслідувалися справи відносно нього з приводу незаконного використання бюджетних коштів. Ніхто із знайомих позивача, колег, друзів, дітей та батьків, з якими він працював як тренер, викладач, жодного разу не ставили під сумнів його репутацію, а тим паче, щоб він був причетний до якихось неправомірних діянь. За все своє життя він характеризується, як порядна людина, яка має чисельні нагороди та відзнаки МВС, МНС, Міністерства освіти України та Ради національної безпеки і оборони України.

Позивач вказує, що інформація, поширювана щодо нього відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та такою, що порушує його немайнові права; по-друге не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Поширення окресленої інформації порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе та ганебне ставлення відповідача до позивача, що, в свою чергу, впливає на зниження цінності особи позивача. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь, а також і авторитет Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля НУЦЗ України.

А також на стор. 69 вказаної вище книги були викладені такі рядки: «А от такий популярний у молоді волейбол шкутильгав на обидві. Причина цього крилася в амбіціях тренера й відповідального за цей вид спорту ОСОБА_4 , що зводилася до залагодження особистих проблем, яких він мав чимало.». Дану інформацію вважає позивач неправдивою та такою, що спростовується наступним: з 1984р. по 2005р. команда навчального закладу була чемпіоном обласних та місцевих чемпіонатів, що підтверджується грамотами та нагородами; позивач є майстром спорту України з волейболу, неодноразовим чемпіоном України, переможцем та призером спортивних змагань різного рівня; працюючи в даному навчальному закладі, велику увагу приділяв спорту і активно займався організацією спортивного життя студентів; був співзасновником спортивного клубу «Рятівник», який об`єднував команди 1-ї ліги з міні футболу, волейболу, баскетболу та жіночої вищої ліги з волейболу «ЧІПБ -Круг»; засновник КФК - 5 Черкаської ради «Динамо»; за період праці в навчальному закладі підготував 2 майстра спорту міжнародного класу, 14 майстрів та 23 кандидати у майстри спорту; в навчальному закладі розвивалося 16 видів спорту; на спортивній базі навчального закладу щорічно проводилися Всеукраїнські змагання з пожежно-прикладного спорту на приз імені Героїв Чорнобиля ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в яких брали участь провідні команди України та інших держав. За вагомий особистий внесок у справу підготовки висококваліфікованих кадрів для оперативно-рятувальної служби цивільного захисту України, сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, активну участь у суспільному житті міста та області позивач неодноразово заохочувався керівництвом МВС, МНС та МОН молодь спорт України, органів місцевого самоврядування, громадських організацій та навчального закладу. Завжди мав повагу та авторитет серед колективу академії. Маючи всі ці досягнення перед суспільством, він на сьогоднішній день змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, а також вказує, що автор даної книги «Доля. Вогнеборець. Спогад.» порушує та псує не лише його репутацію, а і Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля НУЦЗ України.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем було завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною і спростовується особою, яка її поширила; задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Посилаючись на ст. 23 ЦК України, позивач вважає, що сума у 60 000, 00 грн. є мінімальною для відшкодування душевних страждань позивача, а відтак, - є розумною та справедливою.

Також у позовній заяві зазначено, що понесені позивачем витрати за надання правової допомоги становлять 5000грн.

Таким чином, посилаючись на ст.ст. 23, 277, 275, 297, 299 ЦК України, Конституцію України, позивач просить суд, - визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, яка викладена в книзі «Доля. Вогнеборець. Спогад.» на сторінці 70 (автором якої є ОСОБА_7 ): «Пригадую, як одного разу ввечері мене розшукував начальник місцевого УВС, генерал - лейтенант міліції ОСОБА_3 і розповів про таке, що на доказ протиправної діяльності ОСОБА_4 зібрано купу матеріалів. Одне моє слово - і цього молодика чекала кримінальна відповідальність, та я вже його захистив. Це не був одиночний випадок. Далі вже спецслужби розслідували справу незаконного використання бюджетних коштів під час змагань у Криму. Та це була звичайна, повсякденна діяльність...»; визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, яка викладена в книзі «Доля. Вогнеборець. Спогад.» на сторінці 69 (автором якої є ОСОБА_7 ): «А от такий популярний у молоді волейбол шкутильгав на обидві. Причина цього крилася в амбіціях тренера й відповідального за цей вид спорту ОСОБА_4 , що зводилася до залагодження особистих проблем, яких він мав чимало.»; заборонити поширювати книгу «Доля. Вогнеборець. Спогад.» (автором якої є ОСОБА_7 ), а тираж цієї книги вилучити з метою його знищення; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000, 00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (витрати за надання правової допомоги) в розмірі 5 000, 00 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 29.01.2020р. вказану цивільну справу направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.03.2020р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що дійсно відповідачем була написана книга «Доля. Вогнеборець. Спогад», в якій він описав деякі епізоди свого життя, своє ставлення, як людини; викладені думки, які йому запам`ятались, нікого він не ображав, а також не бажав принизити честь та гідність. Він не вказував у книзі, що позивач є злочинцем. Вважає доводи позивача, викладені у позові, - особистими судженнями, які нічим не підтверджені.

Оскільки автор книги виклав свої суб`єктивні судження, то в даному випадку, відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо завданої позивачеві моральної шкоди, то також вважає, що відсутні підстави для задоволення таких позовних вимог. Відсутні докази в обгрунтування заявлених позовних вимог. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з нього на користь позивача судових витрат.

Позивачем надана відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Викладене у книзі позивач вважає неправдивими конкретними фактами, а не оціночними судженнями.

Ухвалою суду від 02.07.2020р. призначено по справі лінгвістичну експертизу та зупинене провадження по справі.

Ухвалою суду від 12.05.2021р. поновлене провадження по справі.

Ухвалою суду від 10.06.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви. Зазначила, що висловлювання у книзі порушують честь, гідність і ділову репутацію позивача, оскільки вони є неправдивими і розповсюджуються у книзі. Тобто ОСОБА_8 , будучи на посаді (був і керівником позивача), вказує, що єдине його слово, могло вирішувати долю людей і вплив на міліцію. На думку позивача, ОСОБА_8 ставить себе вище всіх працівників міліції, суду і вирішує долю людей, в т.ч. і Тищенка. Моральна шкода становить 100000грн., яка є достатньою за переживання позивача, психологічна травма після прочитання книги; його колеги телефонують позивачеві і запитують про обставини, що викладені у книзі, що є для позивача болючим. Якщо буде розповсюджуватися книга і виросте його син, то він буде задавати запитання батькові (позивачеві) по фактам у книзі, незважаючи, що батько є для нього прикладом. Позивач є доброчесною людиною і працівником, має ряд нагород і заохочень; все життя присвятив спору, а ОСОБА_8 пише у книзі, що за час роботи ОСОБА_9 спорт шкутильгає. Що стосується п.3 прохальної частини позову, то слід заборонити поширювати книгу, щоб і далі не розповсюджувати неправдиву інформацію про ОСОБА_9 , оскільки певна кількість тиражу подарована, інша передана до навчальних закладів. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати витрати за проведення експертизи 6864грн. 48коп. та витрати на правничу допомогу адвоката 5000грн. (остаточний розрахунок буде надано згодом).

В судовому засіданні відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи відзиву на позов. Зазначили, що у відповідача було право оцінювати підлеглих, т.я. він був ректором навчального закладу. Книга не про ОСОБА_9 (був проректором), хоча він і згадується у книзі. Події книги не стосуються проректора Тищенка. Відповідач є автором книги, виклав свої спогади і несе відповідальність за те, що у книзі. У книзі він намагався вказати про доведені факти. Книга розійшлася. Якби він видавав друге видання книги, то він би вилучив ці посилання (які вказує позивач), чи змінив їх. Вважає, що ОСОБА_9 сфальшував звання «майстер спорту», волейбол був на нижчому рівні (по місцевому критерію) і не залежало від ОСОБА_9 . В книзі висловлені особисті судження автора і спогади про людей, з якими спілкувався ОСОБА_8 . Нічого принизливого у книзі немає. ОСОБА_8 написав про факти, але не стверджував, що негатив мав місце у ОСОБА_9 ; вказував факти про себе, а не про факти, що мали місце із ОСОБА_9 . ОСОБА_8 у книзі не вказував, що мали місце зловживання з боку ОСОБА_9 . Щодо незаконного використання бюджетних коштів, то автор не вказував, що це допустив ОСОБА_9 , чи останній був причетний до цього. Вважають позов надуманим та таким, що не підлягає до задоволення; відсутні докази, що з-за книги позивачу завдано моральної шкоди; за свої спогади автор книги не може нести відповідальність.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що він відповідав за баскетбол; в інституті не було майстрів спорту з волейболу; позивач був тренером на громадських засадах, і з яких підстав ОСОБА_9 став майстром спорту, йому не відомо. Про книгу знає, і як він розуміє, в ній нічого нецензурного немає, а також такого, що зачіпає моральні якості.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що позивача знає, відносини з ним нормальні; книгу «Доля. Вогнеборець. Спогад», що написав ОСОБА_8 він не читав і вона в нього відсутня.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що знає ОСОБА_8 , відносини нормальні. Свідок є самовидавцем з 2004р. і несе відповідальність за ті книги, які друкує і видає. Книга, як літературно-художнє видання, т.я. це спогади, суб`єктивні дані автора, без фото, які б підтверджували події. Вислови (про які вказано у позові) не є твердженнями, що несуть негативний характер. Книга не відноситься до засобів масової інформації, це не документальне видання. Вислови (стор. 69, 70) не мають форми твердження.

Заслухавши пояснення учасників справи, їхніх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_1 є автором книги «Доля. Вогнеборець. Спогад.» (Черкаси, 2019, видавець ОСОБА_12 , тираж 200 примірників), в якій висвітлені (стор.70) такі рядки: «Пригадую, як одного разу ввечері мене розшукував начальник місцевого УВС, генерал-лейтенант міліції ОСОБА_3 і розповів про таке, що на доказ протиправної діяльності ОСОБА_4 зібрано купу матеріалів. Одне моє слово - і цього молодика чекала кримінальна відповідальність, та я вже його захистив. Це не був одиночний випадок. Далі вже спецслужби розслідували справу незаконного використання бюджетних коштів під час змагань у Криму. Та це була звичайна, повсякденна діяльність...», а також висвітлені (стор.69) такі рядки: «А от такий популярний у молоді волейбол шкутильгав на обидві. Причина цього крилася в амбіціях тренера й відповідального за цей вид спорту ОСОБА_4 , що зводилася до залагодження особистих проблем, яких він мав чимало.».

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи №19918/20-39 від 23.04.2021р., - у текстовому матеріалі, розміщеному на стор. 69-70 книги «Доля. Вогнеборець. Спогад» (Черкаси, 2019, автор ОСОБА_13 ), міститься інформація негативного характеру стосовно ОСОБА_2 , викладена у формі твердження про факти.

При цьому, експерт І. Ткачук попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, має стаж експертної роботи з 2011р., свідоцтво №712-18 від 30.01.2018р., видане ЕКК КНДІСЕ, яке дійсне до 30.01.2023р.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 102 ЦПК України, за клопотанням сторони відповідача, яка не погодилася із висновками експертизи і в судовому засіданні 23.09.2021р. зазначила, що висновки мають розбіжності; не зрозуміло, яка методика використовувалася експертом; не зрозуміло, що було предметом дослідження експерта, - експерт Ткачук І. в судовому засіданні надала пояснення щодо її висновку. Зокрема, зазначила, що висновок експертизи є однозначним, тобто у книзі вказані факти щодо незаконної діяльності Тищенка.

висновок не містить; висновок експерт повністю підтримує; предметом дослідження була надана на експертизу книга; у вступній частині висновку вказані методики, які експертом були застосовані, і крім зазначених методик, - інших не існує.

Крім того, слід зазначити, що судом повернуто відповідачу без розгляду, відповідно до вимог ст.ст. 222, 183 ч.4 ЦПК України, листа від 28.10.2021р. №А89-3197/89-37-01-27 заступника начальника інституту з персоналу Д. Лесечко, копію листа від 12.10.2021р. №89-01-3013/8937-01-27 начальника інституту В. Гвоздь, копію лінгвістичного коментаря до висновку експерта І.Ткачук доктора філологічних наук, професора, професора кафедри українського мовознавства і прикладної лінгвістики ЧНУ імені Богдана Хмельницького Г.І. Мартинової, оскільки подане клопотання про приєднання до справи додаткових доказів надійшло до суду 10.11.2021р., тобто після закриття підготовчого провадження, без клопотання про поважність причин неподання доказів у строки та порядку, визначених ст.83 ЦПК України, без надання підтверджуючих даних про вручення чи направлення таких доказів іншим учасникам справи, без дотримання вимог ст. 95 ЦПК України.

Також слід зазначити, що незважаючи на незгоду із результатами, що викладені у висновку експертизи, стороною відповідача не було подано до суду клопотання про призначення повторної чи додаткової експертиз, як і не наданий висновок експерта, складений на замовлення відповідача, враховуючи норми ст.ст. 102-113 ЦПК України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Основний закон України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і водночас гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (статті 3, 34 Конституції України).

Згідно із ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відтак, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Свобода та право на висловлювання не є абсолютними, вони існують лише до того моменту, поки не порушують права інших осіб.

Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Результати інтелектуальної, творчої діяльності та інші об`єкти права інтелектуальної власності створюють цивільні права та обов`язки відповідно до книги четвертої цього Кодексу та інших законів (ст. 199 ЦК).

За приписами частини 1 статті 200 Цивільного Кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом (ч.ч.2, 3 ст. 200 ЦК).

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок повідомлення викривачем інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" через зовнішні канали повідомлення в порядку, передбаченому Законом України "Про запобігання корупції", має право на відповідь. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

ВС у постанові по справі № 761/32924/19-ц зазначив, що тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» визначені норми щодо звільнення від відповідальності. Так, зазначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила.

Зміст понять «фактичне твердження» та «оціночне судження» було розкрито у постанові ВС від 01.02.2018 року у справі № 757/33799/15-ц.

Так, фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення (ст. 278ЦК).

Як передбачено ст. 280 ЦК, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Відповідно до ст. 297 ЦК, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За нормами ст. 299 ЦК, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п.4 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №1, під поняттям гідність розуміється визнання цінності кожної людини як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) уявленням про добро і зло; під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ст. 275 ЦК).

Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачем інформація у книзі є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує його особисті немайнові права, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди.

Так, за результатами вирішення спору, судом встановлено, що має місце поширення інформації у книзі за авторства ОСОБА_1 , яка видана видавником у кількості 200 примірників і розповсюджена, в тому числі наявна у бібліотеці Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, і відповідно є в загальному доступі для суспільства. Крім того, поширена інформація (стор. 69-70 книги) стосується певної фізичної особи, а саме позивача по справі ОСОБА_2 . Також, встановлено, що автором книги відносно ОСОБА_2 поширена недостовірна інформація, тобто така, яка не відповідає дійсності, оскільки за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 17.01.2006р. встановлено, що він з 27.12.2005р. по 30.08.2006р. працював заступником Черкаського міського голови; був слухачем денної форми навчання Національної академії державного управління при Президентові України; з 14.03.2007р. працював першим проректором Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля; з 01.10.1989р. по 09.04.2014р. проходив службу в МВС, МНС, ДСНС.

Крім того, за даними трудової книжки має ряд відзнак, зокрема нагороджений грамотами, нагрудними знаками, почесними відзнакам та орденами. Також був обраний депутатом Черкаської міської ради трьох скликань (2002-2006, 2006-2010, 2010-2014), позитивно характеризувався за місцем роботи, станом на 19.06.2019р. до кримінальної відповідальності не притягувався, не має не знятої та не погашеної судимості; є майстром спорту України з волейболу, відповідно до посвідчення №1078; неодноразово нагороджувався дипломами, подяками та грамотами у сфері спорту. Має наукове звання доцента кафедри Пожежної безпеки та охорони праці; в жовтні 2008р. на посаді проректора з наукової роботи та міжнародного співробітництва Академії пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля МНС України; з 12 січня 2011р. перебував на посаді першого проректора з навчальної та методичної роботи Академії пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля МНС України; 17 грудня 2009р. був обраний членом-кореспондентом Академії будівництва України.

В даному випадку, суд не погоджується із твердженнями відповідача про те, що у книзі в частині відносно ОСОБА_2 викладені оціночні судження, враховуючи досліджені під час розгляду справи докази. Крім того, викладена інформація щодо ОСОБА_2 носить негативний характер та викладена у формі твердження про факти, з огляду на висновки експертизи.

Також ще однією складовою деліктного правопорушення суд вважає поширення інформації, що порушує особисті немайнові права позивача ОСОБА_2 , якому відповідачем ОСОБА_1 завдана моральна шкода і, яка підлягає до відшкодування.

Так, суд вважає, що позивачем доведено факт завдання йому відповідачем моральних страждань, переживань з приводу розповсюдження недостовірної інформації негативного характеру, що викладені у книзі, що призвело до порушення прав ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності і ділової репутації.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що сума моральної шкоди 100000 грн. 00 коп., яка заявлена позивачем ОСОБА_2 - є явно завищеною та такою, що не відповідає моральним стражданням та переживанням, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, суд враховує характер, обсяги та тривалість психологічних страждань (дізнався у червні 2019р. про те, що у квітні 2019р. в навчальному закладі, де працювали сторони на керівних посадах, відбулася презентація книги), яких зазнав ОСОБА_2 внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 ; переживання позивача з приводу порушення його особистих немайнових прав.

На думку суду, у цій частині позов підлягає до часткового задоволення, тобто на суму 10000грн., який є справедливим, розумним і виваженим. В іншій частині позовної вимоги, про яку йдеться, слід відмовити.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканності ділової репутації, а саме, яка викладена у книзі (стор. 69-70). Слід зазначити, що поширена недостовірна інформація виставила позивача в негативному світі, з точки зору моральних якостей.

Що стосується позовних вимог про заборону поширення книги «Воля. Вогнеборець. Спогад», автором якої є ОСОБА_1 та вилучення тиражу цієї книги з метою його знищення, то в цій частині вони не підлягають до задоволення з огляду на таке:

як зазначалось вище, положеннями ст.278 ЦК України передбачено, що якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене, зокрема у книзі, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в книзі, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж книги з метою його знищення.

За результатами розгляду справи, суд прийшов до висновку про недостовірність частини інформації, яка міститься в спірній книзі, зокрема (стор. 69-70) відносно ОСОБА_2 . За таких умов формальна можливість застосування положень ст.278 ЦК України в даному випадку існує. Між тим, з аналізу зазначеної норми вбачається, що передбачені в ній обмеження та заходи не можуть вважатися самоціллю та мають на меті виключно припинення порушення прав особи. Підстави для застосування такого способу захисту порушеного права повинні відповідати забезпеченню справедливої рівноваги при застосуванні конституційних прав на захист гідності і честі, ділової репутації з одного боку, та свободи слова, - з іншого.

Під час розгляду справи встановлено, що тираж книги у 2019р. становив 200 примірників, які розповсюджені, мала місце презентація цієї книги у Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля НУЦЗ України. Так, на виконання ухвали суду від 04.06.2020р. один примірник цієї книги був наданий до суду цим же навчальним закладом. Інформації про те, що на час розгляду справи готується до випуску (видання) ще один тираж такої ж книги, не встановлено.

За таких умов, зважаючи на розповсюдження, яке книга вже набула на час вирішення справи, подальша, після цього заборона поширення (розповсюдження) її примірників не зможе досягнути тієї мети, яка могла б виправдати таке обмеження свободи слова.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що заборона книги є крайнім заходом і можлива лише в разі нагальної суспільної потреби. Зокрема, ЄСПЛ у рішенні Палати у справі «Компанія «Плон» проти Франції» від 18 травня 2004р., звертає увагу на аналогічні обставини, а саме, що медичну таємницю вже було широко розповсюджено, а 40 тисяч примірників книжки вже було продано, вона розповсюджувалася через Інтернет і широко коментувалась у пресі, відтак дотримання особистих немайнових прав уже не могло переважати свободу вираження.

У справі «Ібрагім Ібрагімов та інші проти Росії» від 28 серпня 2018р. ЄСПЛ відносно заборони книги ОСОБА_19 наголосив, що певні вирази могли бути образливими, однак, на думку Суду, це не може бути достатнім для заборони всієї книги.

Таким чином, суд вважає, що з урахуванням визнання недостовірною лише частини інформації книги (стор.69-70) та зважаючи на те, що книга обсягом у 125 сторінок вже розповсюджена у певній кількості примірників, заборона на розповсюдження (поширення) всієї книги не може бути визнана розумним та пропорційним заходом. Також слід зазначити, що не є встановленими та доведеними обставинами про те, що на час розгляду цивільної справи книга перебуває у друку, щоби можливо було вирішувати вимоги про вилучення тиражу цієї книги.

Крім того, суд враховує, що у спірних висловлюваннях щодо подій, які мають винятковий характер, автор наводив інформацію про позивача, як про особу, про моральні якості, певні обставини та з приводу висвітлення його діяльності. При цьому, захист порушеного права позивача не обмежується єдиним способом, а саме щодо заборони відповідачу розповсюджувати (поширювати) книгу. Захист честі і гідності в такому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад у спосіб реалізації права на відповідь, але такі позовні вимоги пред`явлені не були.

При цьому, суд розглядає справу виключно за зверненням позивача, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, враховуючи норми ч.1 ст. 13 ЦПК України.

Отже в цій частині позовних вимог позивача ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, необхідно з відповідача стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 960грн. 50коп. (768грн. 40коп. + 192грн. 10коп.), враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», факт звернення до суду з позовом 24.06.2019р., розмір ставки судового збору та позовні вимоги немайнового та майнового характеру.

Крім того, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні з відповідача на його користь судових витрат витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката, оскільки, незважаючи на вказаний у позовній заяві орієнтовний розмір таких витрат 5000грн., - до суду надані лише договір про надання правничої допомоги від 13.06.2019р., свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю та ордер адвоката. При цьому, документи про сплату таких витрат, акт виконаних робіт (наданих послуг) тощо надані не були, а отже не доведено факт понесення таких витрат, чи витрат, які очікував понести позивач. Також відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України не була подана заява про надання таких доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, яка викладена в книзі «Доля. Вогнеборець. Спогад.» на сторінці 70 (автором якої є ОСОБА_7 ), а саме: «Пригадую, як одного разу ввечері мене розшукував начальник місцевого УВС, генерал - лейтенант міліції ОСОБА_3 і розповів про таке, що на доказ протиправної діяльності ОСОБА_4 зібрано купу матеріалів. Одне моє слово - і цього молодика чекала кримінальна відповідальність, та я вже його захистив. Це не був одиночний випадок. Далі вже спецслужби розслідували справу незаконного використання бюджетних коштів під час змагань у Криму. Та це була звичайна, повсякденна діяльність...».

Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, яка викладена в книзі «Доля. Вогнеборець. Спогад.» на сторінці 69 (автором якої є ОСОБА_7 ), а саме: «А от такий популярний у молоді волейбол шкутильгав на обидві. Причина цього крилася в амбіціях тренера й відповідального за цей вид спорту ОСОБА_4 , що зводилася до залагодження особистих проблем, яких він мав чимало.».

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000грн. (десять тисяч грн.) 00коп.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 960грн. 50коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2022р.

Головуючий: С. М. Позарецька