КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/886/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Федорчук Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Рябченка Василя Вікторовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року в складі судді Остапчук Т. В.,

встановив:

07.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви від 20.07.2021, просиввизнати недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 у відеозверненні, оприлюдненому ІНФОРМАЦІЯ_5 в засобах масової інформації, а саме у власному відеоблозі на каналі YouTube за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, посилання на яке також міститься на сайті відеоблогу ОСОБА_2 за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме:

«…Причем агент КГБ ОСОБА_4 еще вчера продавал пирамидки, раскручивал ворожек, а сегодня он сам дуремарит агента КГБ ОСОБА_3 , на канале агента КГБ ОСОБА_6.»;

«...Агент ОСОБА_4 затеял возню в эфире по поводу того, чтобы протащить или оболванить доверчивих украинцев, именно поэтому ему предоставили столько эфира и четыре раза в неделю, в прайм-тайм работает агент ОСОБА_4. И в это время он вам дуремарит мозги. Еще раз повторю, странное стечение обстоятельств, что сам ОСОБА_4, является агентом КГБ и все время кричит о агентах КГБ в Украине, в том числе старается опорочить майдан, старается опорочить национальные движения, старается опорочить национальные символы, к которым причастны, в том числе, ОСОБА_5 и ОСОБА_12.»;

«...Но вот странное стечение обстоятельств, сам ОСОБА_4 является агентом КГБ. »;

«...И сегодня выволокли этого агента ІНФОРМАЦІЯ_7, потому что он может говорить на «белое» - «черное», на колдунов - что они целители, на пирамидки, что они целительные, а также помните ОСОБА_4 мифический всегда продавал целительные пиявки...»;

«...Вот эта торговля пиявками для Украины и есть задача ІНФОРМАЦІЯ_7, потому что этот ОСОБА_4 берет огромное количество интервью именно у пиявок Украины, которые высасывали кровь из Украины из её экономики, из её политики. В общем-то бессмысленные дуремарские речи повторяются изо дня в день.»;

«...Поэтому осторожней, действует агент КГБ, который кричит все время, что вокруг агенты КГБ , сам пиарит агента КГБ ОСОБА_3 , работая на канале агента КГБ ОСОБА_6 . ОСОБА_4 действует. Осторожней, не поддавайтесь на его, ну скажу так, «херню».

Зобов`язати ОСОБА_2 у триденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати вказану недостовірну інформацію, поширену про ОСОБА_1 , у той же спосіб, в який вона була поширена, шляхом оприлюднення відеозвернення у власному відеоблозі на каналі «YouTube», з повідомленням наступного змісту:

" ІНФОРМАЦІЯ_5, мною ОСОБА_2 , в засобах масової інформації, а саме у власному відеоблозі на каналі «YouTube» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 оприлюднено відеозвернення, посилання на яке також міститься на сайті відеоблогу ОСОБА_2 за інтернет - адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 яким поширено інформацію про ОСОБА_1 , яка є недостовірною, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а саме:

«…Причем агент КГБ ОСОБА_4 еще вчера продавал пирамидки, раскручивал ворожек, а сегодня он сам дуремарит агента КГБ ОСОБА_3 , на канале агента КГБ ОСОБА_6.»;

«...Агент ОСОБА_4 затеял возню в эфире по поводу того, чтобы протащить или оболванить доверчивих украинцев, именно поэтому ему предоставили столько эфира и четыре раза в неделю, в прайм-тайм работает агент ОСОБА_4. И в это время он вам дуремарит мозги. Еще раз повторю, странное стечение обстоятельств, что сам ОСОБА_4, является агентом КГБ и все время кричит о агентах КГБ в Украине, в том числе старается опорочить майдан, старается опорочить национальные движения, старается опорочить национальные символы, к которым причастны, в том числе, ОСОБА_5 и ОСОБА_12.»;

«...Но вот странное стечение обстоятельств, сам ОСОБА_4 является агентом КГБ. »;

«...И сегодня выволокли этого агента ІНФОРМАЦІЯ_7, потому что он может говорить на «белое» - «черное», на колдунов - что они целители, на пирамидки, что они целительные, а также помните ОСОБА_4 мифический всегда продавал целительные пиявки...»;

«...Вот эта торговля пиявками для Украины и есть задача ІНФОРМАЦІЯ_7, потому что этот ОСОБА_4 берет огромное количество интервью именно у пиявок Украины, которые высасывали кровь из Украины из её экономики, из её политики. В общем-то бессмысленные дуремарские речи повторяются изо дня в день.»;

«...Поэтому осторожней, действует агент КГБ, который кричит все время, что вокруг агенты КГБ , сам пиарит агента КГБ ОСОБА_3 , работая на канале агента КГБ ОСОБА_6 . ОСОБА_4 действует. Осторожней, не поддавайтесь на его, ну скажу так, «херню».

Вказана інформація є недостовірною, порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Такі мої твердження були голослівними".

Зобов`язати ОСОБА_2 у триденний строк після набрання судовим рішенням законної сили видалити відеозвернення, яке було оприлюднене ІНФОРМАЦІЯ_5 в засобах масової інформації, а саме у власному відеоблозі на каналі « YouTube » за посиланням - ІНФОРМАЦІЯ_3 а також видалити посилання на вказане відеозвернення, яке міститься на сайті відеоблогу ОСОБА_2 за інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у відозверненні, назване відповідачем як "Агент КГБ ОСОБА_4. "Я тебе кадык вырву, сука", в описанні відповідачем зазначено: "Агент КГБ-ФСБ ОСОБА_4 на канале агента кремля и кума ОСОБА_7 продолжает впаривать пиявки-пирамидки и других агентов КГБ. Опасный человек, грозится вырвать кадык".

У вищевказаному відеозверненні містить недостовірна інформація, що порочить честь , гідність та ділову репутацію позивача.

Відповідно до висновку експертів № 087/19 Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 26 квітня 2019 року, виявлено дані володільця інтернет-сторінки (аккаунту) відеохостингу мережі YouTube, на якій розміщено інформацію, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до відомостей, розміщених безпосередньо на ресурсі/посиланні, володільцем аккаунту є ОСОБА_8 . Окрім того, біля імені користувача міститься відмітка, яка означає, що власник персональної сторінки пройшов процедуру верифікації/підтвердження особи.

Вищезгадану недостовірну інформацію, висловлену з образливими порівняннями, було поєднано із уривками відеозаписів за участю позивача, в яких останній висловлювався щодо різних питань, що в свою чергу доводить, що зазначена недостовірна інформація у виступі ОСОБА_2 стосувалася особи ОСОБА_1 .

Висловлювання ОСОБА_1 в уривках відеозаписів, які задіяні відповідачем для монтажу власного відеозвернення, були явно «вирвані з контексту» та використовувалися для обґрунтування безпідставних звинувачень.

Вищезгадана інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, має негативний характер, оскільки висловлена з використанням образливих порівнянь та повідомляє третім особам про порушення позивачем вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо, не є оціночним судженням.

Позивач зазначив, що згідно з даними соціологічного опитування, яке проводила компанія Seetarget із метою дослідження електоральної думки, найбільше киян довіряють таким політичним і громадським діячам, як музикант ОСОБА_9 , шоумен ОСОБА_10 , чинний мер столиці ОСОБА_11 і журналіст ОСОБА_1 (4 місце).

Відповідно до соціологічного дослідження, яке проводив Центр соціальних та маркетингових досліджень SOCIS, у листопаді 2018 року у ОСОБА_1 є самий найвищий рейтинг довіри громадян серед громадських діячів та політиків м. Києва.

Вказане відеозвернення викликало негативну оцінку особи позивача в очах великої кількості людей, що як наслідок вилилося у величезну кількість негативних коментарів до даного відео щодо позивача особисто.

З моменту виходу інтерв`ю в ефір позивач відчуває душевний дискомфорт та страждання. Вважає , що сума у 1 000 000 грн, враховуючи понад 160 000 переглядів глядачами, є мінімальною для відшкодування його душевних страждань, є розумною та справедливою.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Рябченко В. В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції необ`єктивно застосовано норми матеріального права ( ст. 23, 277, 297, 299 ЦК України), висновки суду не відповідають обставинам справи, не надано належної оцінки усім доказам у справі та посиланням позивача на наявність підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що поширені відповідачем висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, що виключають можливість визнання їх недостовірними. Висловлювання відповідача містять принизливу форму ототожнення ОСОБА_1 з дурним образом, носять стверджувальний характер, а не вживаються як оціночне судження.

Відзив на апеляційну скаргу подано з порушення строку на його подання, а тому підлягає залишенню без розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Рябченко В. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Литвин М. А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Пояснив, що поширена відповідачем інформація не є чітко персоніфікованою, а висловлювання, які він вживає, є його суб`єктивною критичною думкою та не мають ярко вираженого негативного підтексту, вживаються з використанням мовностилістичних засобів ( у вигляді метафор, гіпербол, алегорій, сатири, порівнянь тощо), виражаються у саркастичній формі, а в основі поширеної інформації міститься посилання на художній образ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » - героя казки «ІНФОРМАЦІЯ_8.

Поширена відповідачем інформація, яка ніби стосується позивача, є виключно оціночним судженням та не підлягає спростуванню, адже спірні висловлювання не можуть бути визнано такими, що містять фактичні твердження.

Фактично позивач просить спростувати не стільки недостовірну та негативну інформацію стосовно себе, скільки те, яке значення в ці висловлювання вкладає сам позивач.

Як зазначає позивач, він є активним громадським діячем та політичним експертом, користується довірою великої кількості громадян, тобто є публічною особою.

У зв`язку з цим він повинен бути відкритий та повністю готовий до суворої критики та пильного нагляду громадськості, а межа допустимої критики та різноманітних оцінок його діяльності, у тому числі несхвальних, є значно ширшою.

Поширена інформація носить виключно оціночний, суб`єктивний критичний характер, а така критика дій та поведінки публічної особи зроблена повністю в допустимих межах.

Оскільки поширена інформація є оціночними судженнями та не може вважатися недостовірною (негативною) та бути предметом судового захисту, а отже завдати шкоди немайновим правам, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку ( п. 1).

Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію (п.5).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) ( п.15).

Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( п. 19).

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо недостовірності поширеної ОСОБА_2 інформації, ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до соціологічного дослідження, яке проводив Центр соціальних та маркетингових досліджень SOCIS, у нього самий найвищий рейтинг довіри громадян, серед громадських діячів та політиків м. Києва. Інтернет видання «ГОРДОН», засновником якого він є, є незалежним, найрейтинговішим інформаційним ресурсом України в мережі інтернет. Довіра аудиторії читачів побудована на його незалежному, об`єктивному ставленні до навколишніх процесів (політичних, соціальних, економічних тощо). Аудиторія сприймає його як незалежного журналіста, політичного експерта, громадського діяча, як людину, якій не байдуже майбутнє України.

Заперечення ОСОБА_2 ґрунтуються на тому, що він є відомим в Україні підприємцем, блогером та громадським діячем, що започаткував рух «5.10», який згодом став однойменною політичною партією, лідером якої він є. Займаючи активну громадянську позицію стосовно оподаткування та інших питань, що мають суспільне та політичне значення для країни, він висловлює власні думки та суб`єктивні погляди на особисте бачення (ставлення) щодо різних суспільних подій (явищ) в країні.

При цьому відповідач стверджував, що висловлювання, які були ним поширені відносно позивача, не мали негативного підтексту, носили виключно оціночний суб`єктивний, саркастичний характер з використанням мовностилістичних засобів, та становили суспільний інтерес.

Верховний Суд України роз`яснив у п. 21 постанови № 1 від 27.02.2009 року Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 11 65 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Суд першої інстанції, врахувавши характер поширеної інформації, яка носить виключно оціночний суб`єктивний критичний характер, урахувавши, що ОСОБА_1 є публічною особою, дійшов правильного висновку, що позивач повинен бути відкритий для критики та пильного нагляду громадськості, а межа допустимої критики та різноманітних оцінок його діяльності, в тому числі несхвальних, є значно ширшою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Відповідно до пункту 2 ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ЄСПЛ 2001-11).

Як зазначає сам позивач, він є публічною особою та відіграє певну роль у суспільному житті.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи спори щодо захисту честі та гідності, по суті, перевіряє дотримання балансу між правом, передбаченим статтею 8 ( "право на повагу до приватного і сімейного життя") та правом, передбаченим статтею 10 ( "свобода вираження поглядів") Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому Суд допускає, що ці погляди можуть бути образливими чи подаватись у неприємній, навіть жорсткій формі, що може викликати обурення. Пояснюється це неможливістю побудови демократичного суспільства без плюралізму та терпимості.

Беззаперечно визнається право всіх людей на захист репутації, та спочатку ретельно з`ясовується, чи не буде такий захист втручанням у право на вираження поглядів. Якщо баланс все ж буде порушений, наступним кроком стане з`ясування таких питань: 1) чи було втручання «встановлене законом»; 2) чи переслідувало воно цілі, які містить п. 2 ст. 10 Конвенції; 3) чи було воно необхідним у демократичному суспільстві (справа «Санді Таймс проти Сполученого Королівства»).

Втручання у право на вираження поглядів за відсутності цих елементів визнається порушенням ст. 10 Конвенції, що є неприпустимим.

Проте у спорах, де скривдженою стороною виступає публічна особа, цей баланс «легітимно» порушується на користь права на свободу слова. Так, у справі «Сюрек проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або питання, які становлять суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини розробив ряд критеріїв, що стосуються публічних осіб, при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації.

Саме в контексті співвідношення прав на повагу до приватного і сімейного життя та свободи вираження поглядів ЄСПЛ прийняв ряд рішень, у яких обґрунтував можливості і підстави для їх обмеження.

У таких справах необхідно враховувати дві ключові обставини: (1) ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації і (2) ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація.

Значний суспільний інтерес, на думку Суду, має місце тоді, коли інформація безпосередньо впливає на суспільство в значній мірі, і суспільство проявляє законний інтерес до цієї інформації (п. 66 рішення у справі «Sunday Times проти Великобританії»), особливо, якщо це стосується добробуту населення (п. 58 рішення у справі «Barthold проти Німеччини»).

Численна практика ЄСПЛ виходить з того, що у випадках, коли поширена інформація стосується теми, що становить суспільний інтерес, держави мають обмежену сферу розсуду (наприклад, п.44 рішення у справі «Editions Рlon проти Франції»). Тобто випадки, коли відхід від практики Суду в таких справах може бути виправданий внутрішнім законодавством, надзвичайно обмежений в порівнянні зі справами про захист честі і гідності та спростування недостовірної інформації, яка не становить значного суспільного інтересу.

Отже, якщо про особу поширена інформація, яка викликає у суспільства великий інтерес, то ЄСПЛ визнає обмеження прав такої особи на повагу до приватного і сімейного життя (стаття 8 Конвенції) виправданим і баланс прав в таких випадках зміщується в сторону свободи слова (стаття 10). Ця інформація повинна бути розцінена судами як оцінне судження, про що ЄСПЛ зазначив в п. 43 рішення у справі «Ghiulfer Predescu проти Румунії»: якщо мова йде про тему, яка становить суспільний інтерес, висловлювання скоріше слід вважати оціночним судженням, а не фактичним твердженням.

Ступінь публічності особи також має безпосереднє значення: чим вищу посаду обіймає особа, тим сильніше її право на приватне та сімейне життя може бути обмеженим шляхом публікації про нього відповідної інформації (п. 52 рішення у справі «Ojala and Etukeno Oy проти Фінляндії», п.119 рішення у справі «Нachette Filipacchi Associes проти Франції»).

Констатувавши порушення статті 10 Конвенції, в п.42 рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» ЄСПЛ визначив, яким чином статус особи як політичного діяча впливає на можливості захищати свою репутацію, вказавши, що вимоги до захисту репутації повинні розглядатися з урахуванням статусу особи і у зв`язку з інтересом обговорення політичних питань.

Тобто, позиція ЄСПЛ зводиться до того, що, чим більш відомою є особа і чим більшими повноваженнями вона наділена, тим сильніше може бути обмежене її право на недоторканність приватного життя на користь свободи слова.

Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як «Лінгенс проти Австрії» (1986р.); «Обершлік проти Австрії» (1991) у яких йшлось про публічну критику політиків.

Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації.

У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики.

Зважаючи на статус позивача, який за даними соціологічного опитування, яке проводила компанія Seetarget, є політичним та громадським діячем, якому найбільше довіряють кияни, його діяльність становить високий ступінь суспільного інтересу.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Отже, якщо про публічну особу поширена інформація, яка викликає у суспільства великий інтерес, то ЄСПЛ визнає обмеження прав такої особи на повагу до приватного і сімейного життя (стаття 8 Конвенції) виправданим і баланс прав в таких випадках зміщується в сторону свободи слова (стаття 10).

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується, що поширені відповідачем висловлювання, які є вираженням його суб`єктивної думки і поглядів, не містять жодних конкретних фактів, без їх обґрунтування та посилання на докази, у зв`язку з чим носять характер оціночних суджень, які не підлягають спростуванню, що виключає можливість доведення їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку (частина третя статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Тобто, законодавством України передбачено спосіб захисту прав шляхом надання права на відповідь з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ч.3 ст. 30 Закону України «Про інформацію», якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Враховуючи відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а також недоведеності тієї обставини, що поширення оспорюваної інформації було мотивовано цілеспрямованими діями відповідача з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рябченка Василя Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 червня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк