Постанова

Іменем України

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 727/222/20

провадження № 61-3061св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - відділ опіки та піклування Чернівецької міської ради, Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, у складі судді Слободян Г. М., від 02 грудня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, у складі судді Слободян Г. М., від 29 грудня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Владичан А. І., Височанської Н. К., Лисака І. Н., від 23 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2001 року по 2010 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина - ОСОБА_3 .

Позивач стверджував, що не може бути батьком вказаної дитини, оскільки на час її ймовірного зачаття перебував у відпустці, яку проводив у селі Поділля Заліщицького району Тернопільської області, де проживають його батьки, а відповідач працювала в лікарні за нічним графіком.

У цей період він стосунків з відповідачкою не мав, а підставою для розірвання шлюбу стали подружні зради зі сторони ОСОБА_2 .

Стверджував, що дитина, підростаючи, стала зовсім не схожою ні на нього, ні на його родичів, що також викликало сумніви відносно батьківства та стало підставою звернення із цим позовом до суду.

Крім того ОСОБА_2 в одній зі своїх заяв вказувала, що зустрічі дитини із батьком призводять до виникнення у дитини нервового стресу та відвідування психолога. Однак, на думку позивача, спілкування батька з рідною дитиною не може призводити до стресу, а при відсутності кровного споріднення це можливо.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 намагалась позбавити його батьківських прав, що також може свідчити про відсутність між ним та дитиною кровного споріднення.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд виключити відомості з актового запису № 560 від 21 березня 2005 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про нього, як про батька ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст оскаржених судових рішень

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня

2021 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 29 грудня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20 751 грн.

Суд першої інстанції, оцінивши належність та допустимість доказів, а також їх достатність та взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, взявши до уваги висновок судової генетичної експертизи, який вважав належним доказом по справі, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та витраченого на це часу, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 20 751 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 29 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 20 751 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 850 грн.

Скасовуючи рішення районного суду, колегія суддів виходила з того, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову

ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що заявлені ним вимоги щодо оспорювання батьківства є безпідставними. Висновок експерта № 103-254-2020 від 15 грудня 2020 року, яким підтверджено факт батьківства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_4 складений відповідно до вимог статті 102 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не викликає сумніву у його правильності та не суперечить матеріалам справи. Відсутність ухвали суду про дозвіл на знищення об`єктів експертизи, не впливає на результат проведеної експертизи та не спростовує її висновків.

Також колегія суддів вважала, що заявлена відповідачем до відшкодування сума витрат на правову допомогу є обґрунтованою, та такою, що в повній мірі відповідає критерію реальності цих витрат та їх розумності.

При цьому у стягненні витрат відповідача на оплату послуг таксі в сумі

7 761 грн апеляційний суд відмовив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В поданій у березні 2022 року касаційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм права, просить оскаржені судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

10 березня 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 лютого

2022 року у цивільній справі № 727/222/20.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з районного суду.

У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 5 частини першої, пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Стверджує, що покладений в основу оскаржених судових рішень висновок експерта № 103-254-2020 від 15 грудня 2020 року суперечить положенням статті 108 ЦПК України та є неналежним доказом, а суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив його клопотання про призначення повторної експертизи.

Крім того вважає, що розмір присуджених до стягнення з нього на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи. Звертає увагу касаційного суду, що представник відповідача не надала суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та акт надання послуг адвокатським об`єднанням, як первинний документ, що містить відомості про господарську операцію.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2022 року адвокатом Кирилюк Т. А., яка діє в інтересах

ОСОБА_2 подано до Верховного Суду письмові пояснення, які за своїм змістом є відзивом на касаційну скаргу, однак не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки всупереч частини четвертої статті 395 ЦПК України до відзиву не додані докази надсилання його копії іншим учасникам справи, зокрема третім особам.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Сторони із 14 липня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців

від 09 лютого 2010 року.

21 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції складено актовий запис № 560 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , батьками якого зазначено - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта № 103-254-2020 від 15 грудня 2020 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, - молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 складає величину не менш ніж 99, 99 %.

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russianfederation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110

ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що факт батьківства позивача щодо неповнолітнього ОСОБА_4 під час розгляду справи не спростовано, а навпаки, підтверджено висновком експерта № 103-254-2020 від 15 грудня 2020 року.

При оцінці зазначеного висновку експерта, апеляційний суд правильно вказав, що він є належним та допустимим доказом на підтвердження кровної спорідненості між позивачем та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду першої інстанції від 18 вересня 2020 року експертиза була призначена за клопотанням позивача та у запропонованій ним експертній установі.

Експерт, яким складено висновок № 103-254-2020 від 15 грудня 2020 рокупопереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у проведенні повторної експертизи, колегія суддів відхиляє.

Згідно частини другої статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Клопотання відповідача у суді апеляційної інстанції про призначення у справі повторної судово-генетичної експертизи, було обґрунтовано залишено без задоволення ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 23 лютого

2022 року, з якою погоджується і Верховний Суд.

Натомість суд першої інстанції, призначаючи ухвалами від 16 лютого

2021 року та від 15 квітня 2021 року повторні судово-генетичні експертизи,

не вказав на наявність правових підстав передбачених частиною другої статті 113 ЦПК України для призначення повторної експертизи, оскільки висновок експерта № 103-254-2020 від 15 грудня 2020 року не був визнаний необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або таким, що викликає сумніви в його правильності.

При цьому сама по собі незгода позивача із висновком експерта

№ 103-254-2020 від 15 грудня 2020 року не є підставою для призначення повторної експертизи.

Посилання позивача на відсутність ухвали суду про надання відповідного дозволу на проведення експертизи та знищення її об`єктів, не впливає на результат проведеної експертизи та не спростовує її висновку.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, апеляційним судом сторонам було надано відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

Підлягають відхиленню також доводи касаційної скарги про порушення прав позивача брати участь під час апеляційного розгляду.

Відкривши апеляційне провадження 27 січня 2022 року та призначаючи ухвалою від 09 лютого 2022 року справу до розгляду на 23 лютого

2022 року, апеляційний суд надсилав судову кореспонденцію позивачу за вказаною ним в апеляційній скарзі адресою.

Однак направлена за цією адресою кореспонденція поверталась до апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування

При цьому ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу, вочевидь був обізнаний про перебування на розгляді апеляційного суду справи № 727/222/20 та не був позбавлений можливості дізнатися про хід розгляду поданої ним апеляційної скарги, у тому числі, при подачі 16 лютого 2022 року клопотань безпосередньо до апеляційного суду.

Відповідно до статті 372 ЦПК України підставою відкладення розгляду справи може бути неявка у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 23 лютого 2022 року за відсутності учасників справи.

Щодо розподілу судових витрат

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_2 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій, надала копію договору №64/19

від 17 вересня 2019 року про надання професійної правничої допомоги, копію додаткової угоди до договору №64/19 від 01 лютого 2020 року, копію додаткової угоди до договору №64/19 від 16.01.2021 року, копію загального звіту до замовлення №1 від 01 лютого 2020 року до договору №64/19

від 17 вересня 2019 року про надання правової допомоги (акт про надані послуги) від 06 грудня 2021 року, копію додаткової угоди №3 до договору №64/19 від 01 лютого 2022 року, таблицю диференціації юридичних послуг за категорією складності/ вартістю та визначення орієнтовного часу на їх виконання, копію звіту №1 до замовлення №3 від 03 лютого 2022 року та копії платіжних доручень про оплату послуг адвоката.

ОСОБА_2 просила стягнути із ОСОБА_1 20 751 грн та 2 850 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судами першої та апеляційної інстанції відповідно.

Суд апеляційної інстанції належно оцінивши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 751 грн та 2 850 грн.

В матеріалах справи наявні подані відповідачем разом з першими заявами по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та копії актів про надані Адвокатським об`єднанням «Кирилюк і партнери» послуг, що спростовує доводи касаційної скарги в цій частині.

Наявність у позивача на утриманні інших осіб та наявність у власності відповідача нерухомого майна не впливає на розподіл понесених ОСОБА_2 судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Апеляційним судом обґрунтовано скасовано рішення суду першої інстанції, а тому повторне його скасування ще й касаційним судом не узгоджується із вимогами процесуального закону.

З огляду на те, що оскаржене судове рішення залишено без змін, подане у червні 2022 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання оскарженої постанови апеляційного суду задоволенню

не підлягає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович