Справа № 299/326/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д.,Куштана Б.П.,

за участі секретаря:Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Закарпатська регіональна філія ДЗК України про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Закарпатська регіональна філія ДЗК України про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті свекра ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона отримала у спадщину будинок і земельну ділянку під ним у АДРЕСА_1 .

29.10.2010 року на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 був виготовлений державний акт про право власності на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , що є прямим порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі. Крім того, цей державний акт є незаконним, оскільки посвідчує неправильні межі земельної ділянки позивачки, що породжує постійні сварки між нею і сусідами, та перешкоджає їй переоформити землю на себе. Про наявність порушення вона дізналася у липні 2018 року, коли між нею і сусідкою ОСОБА_5 виникла межова суперечка. Просить суд визнати недійсним та скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку у АДРЕСА_1 від 29.12.2010 року серії ЯЛ №073830, виданий на ім`я ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати державну реєстрацію такого державного акту.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомленні належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також розпискою. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на замовлення ОСОБА_4 ТОВ «Гео-Сев» у 2010 році було виготовлене технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в АДРЕСА_1 .

За змістом статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України, в редакції чинній на час видачі ОСОБА_4 державного акта, право власності на земельну ділянку виникає з моменту отримання державного акта та його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення 25 сесії 5 скликання від 09.09.2010 року Великоком`ятівської сільської ради видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №073830 ОСОБА_4 , який проживав в АДРЕСА_1 і був власником земельної ділянки площею 0,2500 га у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:006:0095.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25.12.2010 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 21.06.2012 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. за реєстровим №1487, ОСОБА_1 , 1964 р.н., успадкувала після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілий житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Користувачами суміжних земельних ділянок являються треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що у спірному державному акті не співпадають розміри земельної ділянки по ширині з планом забудови, а тому межі землекористування у акті вказані неправильно, що породжує постійні сварки між нею і сусідами, що в подальшому перешкоджає їй переоформити земельну ділянку на себе.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Згідно Висновку №14 судової земельно-технічної експертизи від 23.08.2019 року встановлено, що досліджувана земельна ділянка ( АДРЕСА_1 ) забудована та загороджена, крім південно-західної межі, на ній розташовано житловий будинок та господарські будівлі і споруди. Площа даної земельної ділянки відповідно до правовстановлюючого документу становить 0,2500 га, однак площа даної земельної ділянки у фактичному користуванні складає 0,2646 га. Фактичні розміри житлового будинку АДРЕСА_1 .Ком`яти складають 10,58х15,42 м при проектних 10,5х12,3 м.

Окрім того, ухвалою суду від 26.02.2020 року експерту для надання висновку поставлене уточнене запитання.

Відповідно до Висновку №12 додаткової судової земельно-технічної експертизи встановлено, що місце розташування меж по Державному акту серії ЯЛ №073830 на право власності на земельну ділянку у АДРЕСА_1 не відповідають місцю розташування меж.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вищевказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

В постанові Верховного Суду від 13.12.2018 р. у справі №344/11313/14-ц зазначено, що встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Тому у даному разі, посвідчення у державному акті неправильних меж земельної ділянки, як зазначено апелянтом, саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Апелянтом не доведено факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею своїх прав на земельну ділянку; не встановлено, яким чином відповідач порушує її право.

Судом вірно зазначено, що ні висновок земельно-технічної експертизи №14 від 23.08.2019 року, ні висновок додаткової земельно-технічної експертизи №12 від 24.04.2020 року також не вказують на незаконність виданого державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_4 серії ЯЛ №073830 від 24.12.2010 року.

Інших належних і допустимих доказів на підтвердження апелянтом порушення його права на користування земельною ділянкою, зокрема, неправильним зазначенням у державному акті на право власності на земельну ділянку меж землекористування, позивачем в судовому засіданні не надано.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 4 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді