Справа № 266/7519/21
Провадження № 2/263/1322/2022
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

10 лютого 2022 року м.Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Томілін О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет», в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення від роботи та поновити її на роботі. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20.12.2021 справу направлено до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

За протоколом автоматизованого розподілу справи від 09.02.2022 справу розподілено судді Томіліну О.М.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст.ст. 175, 176, 177 ЦПК України.

Зокрема, позовна вимога позивача про поновлення на роботі суперечить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Так, викладаючи такі обставини, позивач вважає незаконним наказ відповідача про її відсторонення від роботи, а в прохальній частині позовної заяви просить також поновити її на роботі.

В той же час, поняття відсторонення від роботи і звільнення з роботи не є ідентичними, оскільки поновлення на попередній роботі можливе лише в разі визнання незаконним звільнення працівника або переведення його на іншу роботу (що передбачає остаточне припинення попередніх трудових обов`язків працівником та отримання ним винагороди (заробітної плати) за виконану роботу) на відміну від відсторонення, яке передбачає лише тимчасове припинення виконання працівником трудових обов`язків без позбавлення займаної посади, та поновлення виконання працівником попередніх трудових обов`язків на займаній посаді після припинення обставин, що слугували причинами відсторонення.

В даному випадку позивач лише відсторонений від роботи, трудові відносини з відповідачем продовжують існувати, а поновити на роботі можна лише працівника, який був звільнений з роботи.

Крім того, позивачем в прохальній частині позову не конкретизовано, який саме наказ позивач просить визнати незаконним та скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позивачу слід усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом уточнення позовних вимог та подання позовної заяви в новій редакції з усунутими недоліками.

За вимогами ч.4 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

У позові позивач зазначила, що звільнена від сплати судового збору на підставі вимог пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із зверненням до суду з приводу захисту прав працівника про поновлення на роботі.

Оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання нею своїх трудових обов`язків, а не звільнення з займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника, доводи позивача про наявність пільг при зверненні до суду із зазначеним у заяві питанням з підстав, наведених у позові, судом не приймаються.

Таким чином, позивачу, в разі зміни позовних вимог, слід врахувати підстави звільнення від сплати судового збору, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та сплатити судовий збір за вимогу про скасування наказу в розмірі, передбаченому вказаним Законом.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, станом на день звернення до суду з даним позовом, складає 908 грн.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду в справі №728/2955/18 від 10.01.2019, починаючи з 1 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі звільняються від сплати судового збору.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі 761/943/18.

В своїй постанові від 27.04.2021 у справі № 182/729/17 Верховний Суд висловив думку про те, що згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини п`ятої статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Із положень приписів ст..ст. 94, 116, 117 КЗпП України ст..та ст. 1,2 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №12-301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Тобто, заробітна плата, яку просить стягнути позивач, за своєю суттю є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, позивач також має сплатити судовий збір за вказану вимогу в розмірі, передбаченому вказаним Законом, - 908 грн. на загальних підставах.

В разі наявності підстав, передбачених ЗУ «Про судовий збір» для звільнення від сплати вказаних вище судових витрат позивачу слід долучити відповідні документи, які свідчать про звільнення від їх сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно вимог ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позивачу слід усунути вказані недоліки шляхом подання позовної заяви в новій редакції з усунутими недоліками та документів про сплату судового збору у встановленому розмірі.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи.

Надати позивачу термін для усунення вказаних недоліків - 3 дні з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі, якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Томілін