Справа № 752/2531/21
Провадження № 2/752/1842/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Машкевич К.В.

за участю секретаря- Гненик К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

17 березня 2021 року до суду надійшли пояснення відповдача у справі ОСОБА_2 , відповідно до яких остання посилається, що відразу після того, як дізналася про позовні вимоги до неї, вона змінила реєстрацію свого місця проживання. Зазначає, що досудове врегулювання спору позивачем не здійснювалося, в зв`язку з чим вважає, що відсутні підстави стягнення з неї судових витрат, які поніс позивач при зверненні до суду. Виходячи з цього, просить суд закрити провадження з підстав відсутності предмета спору, відмовити позивачу у стягненні з неї судових витратат, розглянути справу у її відсутності.

23 березня 2021 року на електрону адресу суду надійшли заперечення позивача, відповідно до яких останній фактично просить стягнути з відповідача судові витрати понесені ним при зверненні до суду.

30 листопада 2021 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що строни просят розглянути справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо відсутній предмет спору.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 638/3792/20 конкретизовано висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме зазначено, що закриття провадження у справі можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення, з огляду на таке.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідачем під час знаходження справи в провадженні суду свідчить про те, що між сторонами відсутній спір, а тому є визначені процесуальним законом підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат, які складають суму судового збору та витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відтримує свої позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було спплачено суму судового збору у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2020 року між позивачем та Адвокатським обєднанням «Аурум Лекс» був укладений Договір №24/11 про надання правової допомоги.

Відповідно до Акту прийому - передачі надання послуг за договором про надання правової допомоги №24/11 від 24 листопада 2020 року сторони погодили вартість послуги - підготовка позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до рахунку на оплату №114 від 22 грудня 2020 року та квитанції № ТЕ8М-А7ТК-89ВО-А9НА від 11.01.2021 року, клієнт прийняв та оплатив наступні роботи (надані послуги), обумовлені умовами договору.

/ а.с. 22-26 /

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст.1 Закону України « Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що заперечення позивача, які фактично зводяться по своєї сутті до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору були направлені відповідачу в справі.

Станом на день постановлення ухвали заперечень проти суми витрат на правничу допомогу відповідач не подала, співмірності цих витрат не спростовувала.

За таких обставин, враховуючи підстави закриття провадження у справі, суд приходить до висновку про задоволення заяви про стягнення понесених позивачем у справі витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 137, 142, 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , суму судового збору у розмірі 908,00 грн. та 1500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: К.В.Машкевич