Справа № 308/8321/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Джуги С. Д.

з участю секретаря Кекерчень М. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2021 року, ухвалене суддею Деметрадзе Т. Р., повний текст рішення складено 06 серпня 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 № 1 «Пі-Ел-Сі», про встановлення факту нечесної та агресивної підприємницької практики, визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 року ОСОБА_1 пред`явила позов до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка неодноразово позовні вимоги змінювалися та уточнювала, остаточно просила:

1)встановити факт нечесної та агресивної підприємницької практики, що здійснювалася відповідачем по відношенню до позивача при виконанні кредитного договору № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року;

2)визнати недійсними, починаючи з 19 лютого 2007, положення п. 1.1. кредитного договору в частині «сплачувати відсотки у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісію у розмірі 0,19% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати»;

3)визнати недійсними положення договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги б/н від 19 лютого 2007 року, укладеного між «Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 Пі-Ел-Сі» та ЗАТ КБ «Приватбанк» в частині купівлі (уступки) права вимоги по отриманню процентів та комісій від ОСОБА_1 за кредитним договором № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005;

4)визнати припиненим з 25.06.2013 року кредитний договір № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005, укладений між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»;

5)визнати припиненим з 25.06.2013 року договір іпотеки всс 265790, 265889, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, Капітулою Г. Д. під №253.

Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що 23 червня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року.

За змістом даного кредитного договору банк взяв на себе зобов`язання видати позичальникові кредитні кошти у вигляді не відновлювальної лінії у розмірі 36 505 доларів США, з яких 28 500 доларів США на купівлю квартири та 8005 доларів США на сплату страхових платежів. Кредитні кошти мали бути видані банком через касу на строк до 20 червня 2025 року. За користування кредитом згідно п. 1.1 кредитного договору позичальник мав сплачувати відсотки у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісію у розмірі 0,19 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Періодом сплати визначено період з 1 по 20 число кожного місяця.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору також було визначено, що позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 349,23 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Пункт 2.4.2 кредитного договору надає право позичальнику погашати кредит будь-яким способом, не забороненим діючим законодавством.

23 червня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки всс 265790, 265889, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г. Д. під № 253. Предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1 .

07 липня 2005 року між Закарпатським регіональним відділенням Державний фонд сприяння молодіжному будівництву та ОСОБА_1 був укладений договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, згідно якого Фонд зобов`язався відшкодувати частину відсотків за кредитним договором.

19 лютого 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» продав (відступив) право вимоги за кредитним договором № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року, а також за договором іпотеки від 23 червня 2005 року іноземній компанії під назвою «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», яка зареєстрована у Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії.

Позивачка вказує, що про здійснення вказаного правочину відступки прав вимоги її не було повідомлено ані ЗАТ КБ «Приватбанк», ані новим кредитором.

На офіційному веб-сайті Національного банку України відсутня будь-яка інформація щодо компанії під назвою «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine mortgage loan finance No.1 PLC), а відтак зазначена компанія не має права на отримання будь-яких процентів чи комісій за користування позиченими коштами, оскільки такий вид діяльності, як фінансовий кредит фізичним особам в Україні підлягає обов`язковому ліцензуванню Національним Банком України.

Отже, відповідач не мав права стягувати з позивачки будь-які проценти чи комісії за кредитним договором на користь нового кредитора починаючи з 01 березня 2007 року. Всі платежі, які ЗАТ КБ «Приватбанк» та його правонаступник стягував у виді процентів та комісій на користь нового кредитора протягом періоду з 01 березня 2007 по теперішній час, повинні бути зараховані в погашення основного зобов`язання, оскільки тільки за залишком по тілу кредиту новий кредитор отримав право вимоги, згідно вимог чинного законодавства.

Позивачкою зроблено перерахунок платежів з урахуванням правової нікчемності стягнення відповідачем платежів по процентам та комісії на користь нового кредитора і визначено суму неправомірно стягнутих коштів відповідачем на користь нового кредитора. Із розрахунку видно, що зобов`язання перед новим кредитором позивачка виконала ще 25 червня 2013 року, а решта коштів є неправомірно стягнутими. Станом на дату складання позову ця сума становить 4307, 24 доларів США.

З огляду на це, позивачка просила змінені та уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (Т.1, а.с.1-5, 52, 88, 126-136, 222-235).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27 лютого 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - « ОСОБА_2 №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine mortgage loan finance No.1 PLC) (Т.2, а.с.62-65).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року до участі у справі залучено АТ КБ «Приватбанк» в якості правонаступника ПАТ КБ «Приватбанк» (Т.3, а.с.186-187).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2021 року уточнену позовну заяву задоволено частково.

Визнано недійсними положення п. 1.1. Кредитного договору в частині «сплачувати відсотки у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісію у розмірі 0,19% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати», починаючи з 19 лютого 2007 року.

Визнано недійсними положення договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги б/н від 19 лютого 2007 року, укладеного між «Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 Пі-Ел-Сі» та ЗАТ КБ «Приватбанк» в частині купівлі (уступки) права вимоги по отриманню процентів та комісій від ОСОБА_1 за кредитним договором № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005.

Визнано припиненими з 25.06.2013 року кредитний договір № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та договір іпотеки всс 265790, 265889, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, Капітулою Г. Д. під № 253.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.05.2021 у вигляді накладення арешту на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54.8 кв. м., житловою площею 35.7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, - скасовуються після набрання рішенням законної сили у відповідності до ч. 7 ст. 158 ЦПК України (Т.4, а.с.106-113).

На це рішення АТ КБ «Приватбанк» подали апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що позивач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Заборгованість по кредиту складає 79 106, 40 доларів США. Суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором, так само як і надані докази (банківську виписку по рахунку і розрахунок заборгованості, здійснений на підставі первинних банківських документів). Натомість, суд, прийняв як беззаперечний доказ наданий позивачем розрахунок заборгованості, здійснений за допомогою програми «Кредитний калькулятор» на сайті Prostobank.ua. Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 вересня 2020 року у справі № 308/8850/15, яке залишено в силі постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, вже вирішено питання щодо недійсності укладеного між сторонами кредитного договору (відмовлено у позові) та встановлено наявність заборгованості по кредиту.

Позивачка власноручно підписала кредитний договір № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року, в той час як із позовними вимогами звернулася у 2015 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

У правовідносинах між АТ КБ «Приватбанк» та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі відсутні елементи договору факторингу, оскільки умовами договорів (від 19 лютого 2007 року) не передбачено надання послуг з фінансування під відступлення права грошової вимоги і зміст спірних правовідносин не містить посилань на їх платність. Факт отримання прибутку від здійсненої операції не підтверджується жодними доказами, оскільки сума переданої за спірним договором вимоги дорівнює сумі, що підлягає сплаті за договором як оплата такої вимоги. Доводи суду першої інстанції про те, що компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі, за відсутності ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій на території України, не мала права укладати з АТ КБ «Приватбанк» договори відступлення права вимоги за кредитним договором, за яким нараховувала боржнику проценти, спростовуються положеннями пункту 11 частини першої статті 4 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі укладено договір відступлення прав вимоги (цесія), а не договір факторингу. Крім того, за приписами статті 5 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитних договорів, а не договорів факторингу.

З огляду на вказане, апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові (Т.4, а.с.120-132).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» Гриниха Т. Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили та просили її залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі не мала права здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії, оскільки не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України. Крім того, місцевий суд визнав, що усі платежі, які АТ КБ «Приватбанк» отримав від ОСОБА_1 у виді процентів та комісій на користь нового кредитора, повинні бути зараховані в погашення основного зобов`язання, так як тільки за залишком тіла кредиту новий кредитор отримав право вимоги згідно вимог чинного законодавства. За цих обставин суд першої інстанції визнав кредитний та іпотечний договір припиненими.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку рішення суду першої інстанції оскаржено в частині задоволених позовних вимог: визнання недійсним частини положень п.1.1 кредитного договору; визнання недійсним частини положень договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги б/н від 19 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 № 1 «Пі-Ел-Сі» та ЗАТ КБ «Приватбанк»; визнання припиненим з 25.06.2012 року кредитного договору № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року та договору іпотеки ВСС 265790, 265889.

В іншій частині (встановлення факту нечесної та агресивної підприємницької практики, що здійснювалася відповідачем по відношенню до позивача при виконанні кредитного договору № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року) рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржено, а отже не є предметом перегляду в рамках даної справи.

Порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, що давало б право суду апеляційної інстанції вийти за межі вимог та доводів апеляційної інстанції, не встановлено.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи слідує, що 23 червня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року.

За змістом даного кредитного договору банк взяв на себе зобов`язання видати позичальникові кредитні кошти у вигляді не відновлювальної лінії у розмірі 36 505 доларів США, з яких 28 500 доларів США на купівлю квартири та 8005 доларів США на сплату страхових платежів. Кредитні кошти мали бути видані банком через касу на строк до 20 червня 2025 року. За користування кредитом згідно п. 1.1 кредитного договору позичальник мав сплачувати відсотки у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісію у розмірі 0,19 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Періодом сплати визначено період з 1 по 20 число кожного місяця.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору також було визначено, що позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 349,23 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Пункт 2.4.2 кредитного договору надає право позичальнику погашати кредит будь-яким способом, не забороненим діючим законодавством.

23 червня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки всс 265790, 265889, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г. Д. під № 253. Предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1 .

07 липня 2005 року між Закарпатським регіональним відділенням Державний фонд сприяння молодіжному будівництву та ОСОБА_1 був укладений договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, згідно якого Фонд зобов`язався відшкодувати частину відсотків за кредитним договором.

19 лютого 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» продав (відступив) право вимоги за кредитним договором № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року, а також за договором іпотеки від 23 червня 2005 року іноземній компанії під назвою «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», яка зареєстрована у Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії.

Станом на теперішній час компанія ОСОБА_2 № 1 «Пі-Ел-Сі» припинила свою діяльність, про що свідчить відповідь компетентних органів Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії (Т.3, а.с.169).

Колегія суддів констатує, що спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування.

Жодна з встановлених законом підстав для оспорення правочину, визнання недійсним його положень у даному випадку не має місце.

За цих обставин підстави для визнання недійсними положень п. 1.1. кредитного договору щодо сплати відсотків у розмірі 0,92 % та комісії у розмірі 0,19% відсутні.

Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 вересня 2020 року у справі № 308/8850/15, яке набрало законної сили, уже вирішувалося питання щодо недійсності укладеного між сторонами кредитного договору. При цьому в задоволенні цього позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» було відмовлено. У цьому рішенні також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 виконувала умови договору, здійснювала часткову виплату кредиту за період з 01.08.2015 року по 04.07.2014 року. Станом на 22.09.2015 року заборгованість позивача перед АТ КБ «Приватбанк» становила 27 784, 78 доларів США. Позивачка ОСОБА_1 погодилася з такими умовами та підписала кредитний договір, використала кредитні кошти по договору, придбала квартиру.

Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

З вказаного слідує, що АТ КБ «Приватбанк» вправі був передати свої права, а компанія ОСОБА_2 № 1 «Пі-Ел-Сі» прийняти ці права, за відповідну оплату чи без такої оплати.

Отже, підстав для визнання недійсними положень договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги б/н від 19 лютого 2007 року, укладеного між «Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 Пі-Ел-Сі» та ЗАТ КБ «Приватбанк», в частині купівлі (уступки) права вимоги по отриманню процентів та комісій від ОСОБА_1 за кредитним договором № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005, немає.

Крім того, на даний час компанія ОСОБА_2 № 1 «Пі-Ел-Сі» припинила своє існування шляхом ліквідації без правонаступництва.

Щодо наявності чи відсутності у компанії ОСОБА_2 №1 Пі-Ел-Сі права здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії, то з цього приводу колегія суддів констатує, що вимоги про стягнення процентів чи комісій не є предметом розгляду в рамках даної справи.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував, про що свідчить рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 вересня 2020 року у справі № 308/8850/15, яке залишено без зміни постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року.

Інших даних, які б вказували, що кредит погашено, а зобов`язання припинено, в матеріалах справи немає. Навпаки, у суді апеляційної інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» Гриниха Т. Ю. вказала про наявність боргу ОСОБА_1 перед банком по кредитному договору.

Отже, враховуючи те, що зобов`язання належним чином не виконано, підстав для визнання його припиненим немає, а звідси немає і підстав для визнання припиненими кредитного та іпотечного договорів.

За цих обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним частини положень п.1.1 кредитного договору; визнання недійсним частини положень договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги б/н від 19 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 № 1 «Пі-Ел-Сі» та ЗАТ КБ «Приватбанк»; визнання припиненим з 25.06.2012 року кредитного договору № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року та договору іпотеки ВСС 265790, 265889 слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 липня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 № 1 «Пі-Ел-Сі», про визнання недійсним частини положень п.1.1 кредитного договору, про визнання недійсним частини положень договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги б/н від 19 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 № 1 «Пі-Ел-Сі» та ЗАТ КБ «Приватбанк», про визнання припиненим з 25.06.2012 року кредитного договору № MKZ7GH00000070 від 23.06.2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та договору іпотеки ВСС 265790, 265889 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: