РІШЕННЯ

іменем України

(додаткове)

Справа № 554/3780/21

Провадження у справі № 2/554/3780/2021

17 червня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Сорока Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», третя особа: первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» про скасування наказу про звільнення та поновлення на робот, -

встановив:

23.12.2021 року рішенням суду позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват банк», третя особа: первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі задоволено. Скасовано наказ від 09.09.2021 року за № Э.DN-УВ-2021-7330754-п про звільнення ОСОБА_1 та наказ про внесення змін до наказу про звільнення № Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 28.09.2021 року та поновити ОСОБА_1 на роботі в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приват банк». Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» середній заробіток на користь ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу, з моменту його звільнення й до дня винесення рішення суду. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "Приват банк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908,00 грн. по сплаті судового збору.

Встановлено, що в рішенні суду не зазначено чіткий розмір суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача, та не визначено період вимушеного прогулу, що є порушенням вимог частини 5 ст.265 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати.

В частині позовної вимоги про стягнення заробітної плати, не виплаченої позивачу в зв`язку з звільненням з роботи, позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За статтею 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці. Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

За правилами частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 299/967/15 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 2 вказаної постанови, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 вказаної постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Позивач надав суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки про заробітну плату і про доходи № 20.1.0.0.0/7-211021/19 від 25 жовтня 2021 року, копія якої міститься в матеріалах справи, заробітна плата позивача за серпень 2021 склала 27133,29 грн., а за вересень 2021 року 44822,08. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1673,38 грн., виходячи з розрахунку, що позивачем фактично відпрацьовано протягом двох місяців з 01.08.2021 року по 30.09.2021 року 43 робочих днів.

Середній заробіток 1673,38 грн., так за серпень 2021 року відпрацьовано 21 день заробітна плата 27133,29 грн.; за вересень 2021 року відпрацьовано 22 дні - заробітна плата 44822,08 грн.;

Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача обчислюється наступним чином: 1390,69 грн * кількість робочих днів вимушеного прогулу по день винесення рішення судом.

Усього середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу по дату судового рішення, який підлягає стягненню на користь позивача складає 98729,46 грн., так за жовтень 2021 року , 20 днів середній заробіток 33467, 61 грн.; за листопад 2021 року, 22 дні середній заробіток 36814,38 грн.; грудень 17 днів середній заробіток 28447,47 грн.

В Постанові від 15 січня 2020 року у справі № 209/3022/16-ц Верховний Суд вказав, що вірне застосування судом норм права в рішенні, ніж їх застосував зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 98729,46 гривен за час вимушеного прогулу з 01.10.2021 року по 23.12.2021 року - день постановлення рішення, оскільки відповідач не позбавлений можливості виконати рішення суду в добровільному порядку до набрання ним законної сили.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 98729,46 гривень.

Керуючись ст.ст. 270 ЦПК України, суд,

постановив:

Винести додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», третя особа: первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98729,46 гривен.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати громадянину ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в межах платежу за один місяць.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Суддя В.М.Бугрій