ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/6365/20

провадження № 22-ц/4809/68/22

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Шевченко І.М. від 10 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 14.02.2008 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KGMDAN08631360, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 63 109 грн. зі строком повернення до 13.02.2015. Через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором в частині своєчасного повернення кредитних коштів утворилася заборгованість, банк 16.05.2009 звертався до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.12.2009 було стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 62 195 грн. 76 коп. нараховану станом на 05.05.2009.

Вказав, що даним рішенням з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, тобто з 14.02.2008 по 05.05.2009, оскільки ухвалення рішення про стягнення заборгованості не свідчить про припинення договірних правовідносин, тому з 17.05.2009 по 13.08.2020 відповідачу нарахована заборгованість у розмірі 188 866,93 грн., яка складається з: 161 460,93 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 27 406 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Посилаючись на ці обставин, банк просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» кредитно-заставного договору №KGMDAN08631360 від 14.02.2008 року в розмірі 188866,93 грн., а саме: інфляційні збитки з повернення кредиту у розмірі 161460,93 грн. та 3% річних у розмірі 27405,97 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі скаржник ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. Зокрема, послалась на неправильність разрахунків заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, що 14.02.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір №KGMDAN08631360, відповідно до якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит у розмірі 63109 грн., а Позичальник зобов`язалася належним чином його використати та повернути і сплатити проценти за користування кредитом. Для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником своїх зобов`язань, остання надає Банку автомобіль SMA7151, номерний знак НОМЕР_1 вигляді застави /а.с. 9-17/.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.12.2009 року у справі № 2-2497/09 позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором №KGMDAN08631360 від 14.02.2008 року станом на 05.05.2009 року у розмірі 62195,76 грн. /а.с. 3/.

26.04.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитно-заставного договору №KGMDAN08631360 від 14.02.2008 року, якою змінено розмір процентної ставки та графік погашення заборгованості /а.с. 19-20/.

Згідно наданого банком розрахунку, відповідач має заборгованість за вказаним договором станом на 13.08.2020 року у розмірі 188866,93 грн., яка складається з наступного: 161460,93 грн. - індекс інфляції за простроченням виконання зобов`язання та 27406,00 грн. - 3% річних від простроченої суми /а.с.4-7/.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбаченихстаттею 625 цього Кодексу, за час прострочення, що не є подвійним стягненням заборгованості.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання свого грошового зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних витрат та 3 % річних.

Разом з тим, апеляційний суд враховує заяву відповідача про застосування строків позовної давності, яка подана разом з апеляційною скаргою, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції вона не скористалася своїм правом на подання такої заяви, у зв`язку з тим, що про розгляд справи її повідомлено не було.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Отже, з урахуванням викладеного, вимоги банку підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, а саме за період з 07.2017 по 07.2020, що складає суму боргу в розмірі 19 236,47 грн., з яких: 13 368,86 грн. - збитки від інфляції та 5597,61 грн. - 3% річних.

Пунктом 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 14.02.2008 в розмірі 19 236 грн. 47 коп., з яких: інфляційні збитки з повернення кредиту - 13638 грн. 86 коп. та 3% річних у розмірі 5597 грн. 61 коп.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.02.2022.

Судді:

О.А. Письменний О.Л. Дуковський С.І. Мурашко