Ухвала

08 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 621/2104/21

провадження № 61-1075ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андрійко Олени Володимирівни на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «БОРІКА», товариства з обмеженою відповідальністю

«Ю-МІКС», третя особа - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «БОРІКА» (далі - ТОВ «БОРІКА»), товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-МІКС» (далі - ТОВ «Ю-МІКС»), третя особа - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про поділ спільного майна подружжя.

Представник ОСОБА_1 також надав заяву про забезпечення позову,

в якій просив:

- накласти арешт на належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно,

а саме: 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 71,9 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; нежитлові будівлі А-1, А'-2, Б-1, В-1, Г-1, Д-1, навіс Е, Ж, З, X, огорожа № 1, 2, 3, 5, трансформатор № 4, загальною площею 2 129,20 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; причіп марки «ПВА2», 2012 року випуску; автомобіль марки «COACHMAN AMARA 500-5», 2012 року випуску; автомобіль марки «AUDI Q7», 2013 року випуску;

- накласти арешт на належну ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ТОВ «БОРІКА», що складає 100 відсотків статутного капіталу підприємства;

- накласти арешт на належну ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ТОВ «Ю-МІКС», що складає 50 відсотків статутного капіталу підприємства;

- накласти арешт на майно ТОВ «БОРІКА»: ТПА HAITIAN - кількість 3 шт.; ТНА TEDERIC - кількість 2 шт.; вертикальний ТПА - кількість 1 шт.; екструзійна лінія - кількість 5 шт.; фільєри - кількість 50 шт.; змішувач для полімерів - кількість

4 шт.; бункер-сушильня-кількість 4 шт.; автоподача сировини-кількість 10 шт.; подрібнювач - кількість 5 шт.; шредер - кількість 1 шт.; ваги промислові кількість 5 шт.; прес вирубний - кількість 2 шт.; прес пробивний - кількість

1 шт.; пила маятникова відрізна Bosch - кількість 2 шт.; фени промислові - кількість 8 шт.; стелажі металеві з полицями - кількість 50 шт.; столи великі металеві кількість 20 шт.; ПК з моніторами/клавіатурами/мишками - кількість 28 шт.; принтер - кількість 6 шт.; термопринтер (для друку етикеток) - кількість 3 шт.; 3Д принтер - кількість 1 шт.; мобільні телефони - кількість 10 шт.; шуруповерт кількість 5 шт.; дриль - кількість 2 шт.; болгарка - кількість 2 шт.; зварювальний автомат - кількість 2 шт.; плівкозапаячна машина - кількість

2 шт.; П/Ф - кількість 100 шт.; фільери - кількість 30 шт.; автонавантажувач - кількість 1 шт.; рокла кількість 3 шт.; шафи металеві - кількість 50 шт.; мікроавтобус VOLKSWAGEN - кількість 1 шт.; NISSAN X-TRAIL 2017 року випуску НОМЕР_16 - кількість 1 шт.;

- заборонити посадовим особам ТОВ «БОРІКА» та ТОВ «КОМІКС» вчиняти будь-які дії щодо зменшення розмірів статутних капіталів ТОВ «БОРІКА» та ТОВ «Ю-МІКС»;

- заборонити державним реєстраторам органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, вчиняти та здійснювати будь-які реєстраційні дії (щодо зменшення розмірів статутних капіталів) ТОВ «БОРІКА» та ТОВ «Ю-МІКС»;

- заборонити ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знаки для товарів та послуг, відомості про які внесені до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_6», право на яку засвідчено свідоцтвом N НОМЕР_1

від 10 січня 2018 року; «ІНФОРМАЦІЯ_1», право на яку засвідчено свідоцтвом

№ НОМЕР_2 від 10 березня 2016 року; «ІНФОРМАЦІЯ_2», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_3 від 10 липня 2014 року; «ІНФОРМАЦІЯ_7», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_4 від 10 грудня

2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_3», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_5 від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_8», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_6 від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_9», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_7 від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_4», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_8 від 25 вересня

2012 року; «ІНФОРМАЦІЯ_4», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_9

від 25 червня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_3», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_10 від 26 квітня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_5», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_11 від 26 квітня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_5», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_12 від 10 березня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_10», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_13 від 10 лютого 2010 року; «ІНФОРМАЦІЯ_11», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_14 від 25 лютого 2010 року; «ІНФОРМАЦІЯ_12 », право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_15

від 25 листопада 2010 року або ж відмовлятися від свідоцтв України на знаки для товарів та послуг;

- заборонити ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на патенти на винаходи, відомості про які внесені до Державного реєстру патентів України на винаходи, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_14

№ НОМЕР_17 від 25 травня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_15 № НОМЕР_18 від 24 червня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_16 № НОМЕР_19 від 10 листопада 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_17 № НОМЕР_20 від 27 березня 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_18 № НОМЕР_21 від 26 березня 2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_19

№ НОМЕР_22 від 10 грудня 2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_20 № НОМЕР_23 від 25 лютого 2019 року або ж відмовлятися від зазначених патентів України на винаходи;

- заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг стосовно власника знаків для товарів і послуг, відомості про які внесені до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_6», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ІНФОРМАЦІЯ_7», « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_13», « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 », «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_12 » або ж відмови від зазначених свідоцтв України;

- заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити будь-які зміни до Державного реєстру патентів України на винаходи стосовно власника патентів України на винаходи, відомості про які внесені до Державного реєстру патентів України на винаходи, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_14, ІНФОРМАЦІЯ_15, ІНФОРМАЦІЯ_16, ІНФОРМАЦІЯ_17, ІНФОРМАЦІЯ_18, ІНФОРМАЦІЯ_19, ІНФОРМАЦІЯ_20 або ж відмови від зазначених свідоцтв України.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що оскільки вищенаведене майно перебуває у власності ОСОБА_2 та знаходиться у його розпорядженні, тому він може його відчужити або передати іншим особам до вирішення спору по суті. Також зазначалося, що існує загроза зменшення статутного капіталу підприємств, внесення змін до установчих документів підприємств, передачі прав власності на спірні свідоцтва/патенти України будь-якій іншій особі, відмови від цих свідоцтв/патентів.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня

2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме:

а) 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 71,9 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ;

б) нежитлову будівлю А-1, А '- 2, Б-1, В-1, Г-1, Д-1, навіс Е, Ж, З, X, огорожу № 1, 2, 3, 5, трансформатор № 4, загальною площею 2 129, 20 кв. м., що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_2 .

Заборонено ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знаки для товарів та послуг, відомості про які внесені до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_6», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_1

від 10 січня 2018 року; «ІНФОРМАЦІЯ_1», право на яку засвідчено свідоцтвом

№ НОМЕР_2 від 10 березня 2016 року; «ІНФОРМАЦІЯ_2 », право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_3 від 10 липня 2014 року; «ІНФОРМАЦІЯ_7», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_4 від 10 грудня

2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_3», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_5 від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_8», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_6 від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_9», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_7 від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_4», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_8 від 25 вересня

2012 року; «ІНФОРМАЦІЯ_4», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_9

від 25 червня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_3», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_10 від 26 квітня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_5», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_11 від 26 квітня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_5», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_12 від 10 березня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_10», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_13 від 10 лютого 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_11», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_14 від 25 лютого 2010 року або ж відмовлятися від свідоцтв України на знаки для товарів та послуг.

Заборонено ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на патенти на винаходи, відомості про які внесені до Державного реєстру патентів України на винаходи, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_14

№ НОМЕР_17 від 25 травня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_15 № НОМЕР_18 від 24 червня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_16 № НОМЕР_19 від 10 листопада 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_18 № НОМЕР_21 від 26 березня 2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_20 № НОМЕР_23 від 25 лютого

2019 року або ж відмовлятися від зазначених патентів України на винаходи.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знаки для товарів та послуг, відомості про які внесені до Державного реєстру свідоцтв України на знаки товарів та послуг, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_21» право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_15 від 25 листопада 2010 року або ж відмовлятися від свідоцтв України та знаки для товарів та послуг та заборони ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на патенти на винаходи, відомості про які внесені до Державного реєстру патентів України на винаходи, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_17 № НОМЕР_20 від 27 березня 2017 року та ІНФОРМАЦІЯ_19 № НОМЕР_22 від 10 грудня 2018 року скасовано, заяву в цій частині задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знаки для товарів та послуг, відомості про які внесені до Державного реєстру свідоцтв України на знаки товарів та послуг,

а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_21» право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_15 від 25 листопада 2010 року або ж відмовлятися від свідоцтв України та знаки для товарів та послуг.

Заборонено ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на патенти на винаходи, відомості про які внесені до Державного реєстру патентів України на винаходи, а саме: пристрій фіксації

і розфіксації бронежилета № НОМЕР_20 від 27 березня 2017 року та ІНФОРМАЦІЯ_19 № НОМЕР_22 від 10 грудня 2018 року.

У решті ухвалу залишено без змін.

17 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Андрійко О. В. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області

від 30 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 01 грудня 2021 року (надійшла до суду 19 січня 2022 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови

у задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалити у цій частині нове про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Андрійко О. В. мотивована тим, що суди попередніх інстанцій своїм рішенням порушили принцип співмірності, у зв`язку з тим, що ухвалили рішення про часткове забезпечення позову. Також представник заявника зазначила, що

ОСОБА_2 має реальну можливість реалізувати рухоме та нерухоме майно, тим самим істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у випадку його задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень

в оскаржуваній заявником частині, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Серед видів забезпечення позову є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також забезпечити позов іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суди першої та апеляційної інстанції вірно встановили, що наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 71,9 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю А-1, А '- 2, Б-1, В-1, Г-1, Д-1, навіс Е, Ж, З, X, огорожу № 1, 2, 3, 5, трансформатор № 4, загальною площею 2 129,20 кв. м., що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_2 , оскільки саме це нерухоме майно

є предметом спору, невжиття заходів забезпечення позову утруднить

у подальшому виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного майна.

Верховний Суд вважає, що постановляючи ухвалу від 30 липня 2021 року, Зміївський районний суд Харківської області застосував вид забезпечення позову, який є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки вказані об`єкти нерухомого майна можуть бути об`єктом спільної сумісної власності.

Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 заявляла вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 компенсації ринкової вартості певної частки відповідача у статутному капіталі ТОВ «БОРІКА», ТОВ «Ю-МІКС» та ТОВ «БОТКОМПЛЕКТ», а позовних вимог щодо визнання права власності за нею на частку у статутному капіталі цих товариств та їх майна, останньою не заявлялося, як фактично і не заявлялось позовних вимог безпосередньо до ТОВ «БОРІКА», ТОВ «Ю-МІКС» та ТОВ «БОТКОМПЛЕКТ», а тому підстави для задоволення заяви в цій частині також відсутні, оскільки забезпечення позову щодо цього майна в спосіб про який просить позивач не є співмірним із заявленими вимогами.

Відповідно до частини першої, другої статті 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 421 ЦК України визначено, що суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Згідно зі статтею 422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Відповідно до частини першої статті 463 ЦК України - суб`єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є: винахідник, автор промислового зразка; інші особи, які набули прав на винахід, корисну модель та промисловий зразок за договором чи законом.

Стаття 493 ЦК України визначає, що суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.

Відповідно до статті 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що

є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що згідно відомостей з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, а також відомостей

з Державного реєстру патентів України на винаходи вбачається, що власником наступних знаків для товарів та послуг і патентів на винаходи,

а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_6», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_1 від 10 січня 2018 року; «ІНФОРМАЦІЯ_1» право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_2

від 10 березня 2016 року; «ІНФОРМАЦІЯ_22», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_3 від 10 липня 2014 року; «ІНФОРМАЦІЯ_7», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_4 від 10 грудня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_3», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_5

від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_8», право на яку засвідчено свідоцтвом

№ НОМЕР_6 від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_9», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_7 від 25 червня 2013 року; «ІНФОРМАЦІЯ_4», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_8 від 25 вересня 2012 року; «ІНФОРМАЦІЯ_4», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_9 від 25 червня

2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_3», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_10 від 26 квітня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_5», право на яку засвідчено свідоцтвом

№ НОМЕР_11 від 26 квітня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_5», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_12 від 10 березня 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_10», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_13 від 10 лютого 2011 року; «ІНФОРМАЦІЯ_11», право на яку засвідчено свідоцтвом № НОМЕР_14 від 25 лютого 2010 року; ІНФОРМАЦІЯ_14 № НОМЕР_17 від 25 травня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_15 № НОМЕР_18 від 24 червня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_16 № НОМЕР_19 від 10 листопада 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_18 № НОМЕР_21 від 26 березня 2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_20 № НОМЕР_23 від 25 лютого

2019 року, є ОСОБА_2

Верховний Суд погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанції, що вказане нерухоме майно, вищенаведені знаки для товарів та послуг, а також патенти на винаходи є предметом позовних вимог, а тому заява про забезпечення позову в частині вказаних вимог підлягає задоволенню, оскільки відчуження спірних майнових прав утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову, обраний позивачем спосіб захисту втратить свою ефективність.

Харківський апеляційний суд дійшов правильного висновку, що забезпечення позову в частині заборони щодо знаків для товарів та послуг, та патентів,

є достатнім для реалізації відповідної заборони, тому відсутні підстави для застосування заборони вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг та до Державного реєстру патентів України.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені

у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Андрійко Олени Володимирівни на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 30 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «БОРІКА», товариства

з обмеженою відповідальністю «Ю-МІКС», третя особа - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

І. А. Воробйова

Д. Д. Луспеник