Провадження № 2/760/5306/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Карнарук О.В.,

розглянувши у приміщені суду в залі № 27 у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

07.06.2021 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 87 623,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем та під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що після розірвання між сторонами шлюбу син залишився проживати разом із відповідачем та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2020 було стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.04.2020 і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилається, що відповідач нехтує своїми обов`язками, ухиляється від утриманн, виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально.

Стверджує, що вона несе також додаткові витрати на утримання дитини, зокрема лікування придбання музичних інструментів та оплату туристичних послуг на загальну суму 175 246,60 грн.

З урахуванням викладеного вище вказує, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину у рівній мірі з позивачем, а тому просить суд стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 87 623,30 грн.

Враховуючи викладене вище просила позов задовольнити.

07.06.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 03.08.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням викликом сторін.

У встановлений законом строк відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

З урахуванням думки представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особи на підставі наявних матеріалів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

При цьому обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2020 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 28.04.2020 р. і до досягнення ним повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19).

У позовній заяві позивач зазначає, що остання несе додаткові витрати на дитину щодо лікування, придбання одягу, відпочинку, купівлі цифрового піаніно та планшету для розвитку здібностей дитини, на підтвердження чого було надано відповідні квитанції.

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину суд враховує положення ч.ч.1, 2ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Додаткові витрати на дитину мають нести батьки.

Позивачем було надано до суду на підтвердження понесення додаткових витрат на лікування дитини наступні документи: чек № 136981 від 20.04.2021 на діагностику гельмінт та паразитних інфекцій на суму 1 957,00 грн.; рахунок № 2186931 від 19.03.2021 на забір матеріалу для ПЛР COVID вартістю 1 100,00 грн.; рахунок № 25316000 від 01.04.2021 на аналіз загальною сумою 320,00 грн.; рахунок № 64091 від 27.04.2021 на інфільтраційну анестезію, видалення молочного зуба, пломба фото композит вартістю 2 780,00 грн.; чек № 31870 від 19.03.2021 на купівлю ліків загальною сумою 404,00 грн. (а.с. 5-7, 9).

Крім того, надана позивачем квитанція із ТОВ «Аптека АНЦ» на суму 165,00 грн. не містить якісного зображення, що позбавляє суд можливості встановити, які саме ліки було придбано позивачем та із якою метою.

Разом із тим, суд не погоджується із твердженням позивача про те, що дані витрати є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки позивачем не наведено наявності особливих обставин для їх понесення, а тому дані витрати охоплюються аліментними зобов"язаннями, які були стягнуті на користь позивача рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2020.

Крім того, позивачем не доведено ту обставину, що саме нею було понесені дані витрати, а також необхідність їх понесення, у тому числі придбання ліків, для малолітнього ОСОБА_3 .

Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Окрім цього, на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину позивачем надано до суду наступні докази: копію чеку № 43049 від 11.12.2020 на купівлю планшету apple ipad загальною вартістю 12 499,00 грн.; від 06.03.2021 на купівлю одягу загальною сумою 1 030,00 грн.; товарний чек № 2204124 від 22.04.2021 на купівлю цифрового піаніно вартістю 26 300,00 грн.; платіжне доручення № 407 від 02.03.2021 за туристичні послуги ОСОБА_1 у розмірі 122 600,00 грн.; чек № 0007 від 07.05.2021 на купівлю одягу вартістю 2 558,00 грн.; від 06.03.2021 на купівлю одягу та речей вартістю 1 695,80 грн.; товарний чек від 11.03.2021 на купівлю одягу вартістю 849,00 грн.; від 18.03.2021 на купівлю іграшок вартістю 988,80 грн. (а.с. 5-9).

Разом із тим, суд також не погоджується із необхідністю стягнення із відповідача в якості додаткових витрат на дитину понесених позивачем витрат на купівлю іграшків та одягу, оскільки дані витрати не є додатковими витратами у розумінні вимог ст. 185 СК України, а охоплюються аліментними зобов"язаннями.

За вказаних обставин, вимоги позивача і в цій частині позову задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що купівля планшету apple ipad вартістю 12 499,00 грн. та цифрового піаніно вартістю 26 300,00 грн. була зумовлена необхідністю розвитку здібностей дитини.

При цьому, будь-яких доказів того, що для розвитку здібностей малолітнього ОСОБА_3 виникла необхідність у придбанні планшету apple ipad вартістю 12 499,00 грн. матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять і доказів в підтвердження наявності у сина сторін музичних здібностей та необхідності їх розвитку, у результаті чого позивач вимушена була придбати цифрове піаніно вартістю 26 300,00 грн.

Належних та допустимих доказів в обгрунтування заявлених вимог в цій частині позову, представник позивача також не надав і в ході розгляду справи у суді.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення вимог і в цій частині позову,оскільки вважає їх необгрунтованими .

Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на відпочинок та оздоровлення, суд зазначає наступне.

Відповідно до платіжного доручення № 407 від 02.03.2021 вбачається, що 02.03.2021 ОСОБА_4 було сплачено на користь ФОП ОСОБА_5 за туристичні послуги ОСОБА_1 суму у розмірі 122 600,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що дані кошти були сплаченні за відпочинок ОСОБА_3 у Мальдівській Республіці на підтвердження чого було надано копію паспорта ОСОБА_3 із відмітками про в`їзд 22.03.2021 та виїзд 30.03.2021 із Мальдівської Республіки, а також чартерний пасажирський квиток на ім`я ОСОБА_3 на 21.03.2021 із Києва до Мале .

Разом із тим, суд не приймає дане платіжне доручення як належний та допустимий доказ, оскільки призначення платежу є саме оплата за туристичні послуги за ОСОБА_1 , а не за ОСОБА_3 , платником за дані послуги є ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 , а також відсутні будь-які докази, що дана оплата була саме за відпочинок та оздоровлення ОСОБА_3 у Мальдівській Республіці.

При цьому, матеріали справи не містять обґрунтувань та доказів щодо необхідності такого відпочинку та оздоровлення саме дитини.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги і в цій частині позову задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необгрунтованого.

Керуючись ст. ст.10, 141,185 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.02.2022.

Суддя О. М. Букіна