Справа № 690/256/22
Провадження № 2/690/108/22
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

про надіслання справи за підсудністю

05 вересня 2022 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Вельган А.І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання представника відповідача про надсилання за підсудністю цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ватутінського міського суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України, про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в особі батька, в розмірі 170 028 грн., а також судові витрати в розмірі 30 000 грн.

Ухвалою від 21.06.2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, а також роз`яснено сторонам їх права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Представником відповідача, повноваження якої підтверджується довіреністю від 21.12.2021 року № 6-01/117, у межах строків визначених ухвалою від 21.06.2022 року, надіслано відзив на позовну заяву за змістом якого, крім іншого, заявлено клопотання про надсилання даної справи за підсудністю відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України до Дніпровського районного суду м. Києва. Вказане клопотання мотивоване тим, що предметом позову є не відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 28 ЦПК України передбачає альтернативний вибір підсудності, а стягнення регламентної виплати на підставі ст.ст. 27, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також вказано, що між МТСБУ та позивачем не існує жодних договірних відносин, а МТСБУ не є безпосереднім заподіювачем шкоди, тож даний позов підлягає розгляду за місцем знаходження відповідача, тобто в Дніпровському районному суді м. Києва.

Представник позивача, адвокат Лабик Р.Р., повноваження якого підтверджується ордером від 15.06.2022 року серії АІ № 1240915, заперечив проти задоволення даного клопотання, вказавши, що дана справа підсудна Ватутінському міському суду Черкаської області, тож, з урахуванням позиції позивача щодо вибору альтернативної підсудності, в задоволенні клопотання слід відмовити. Також вказав, що стягнення шкоди, заподіяної смертю годувальника, є різновидом відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Акцентував увагу, що майнова вимога позивача про стягнення страхового відшкодування мотивована не договірними, а деліктними взаємовідносинами та положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, за змістом відзиву просив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши позицію представника позивача, вивчивши доводи представника відповідача, суд вважає, що клопотання про надсилання справи за підсудністю не підлягає до задоволення.

За змістом постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розгляд справ за позовами, що виникають при відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у тому числі з урахуванням законодавства про страхування, має здійснюватись у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки. Відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, які можуть бути застосовані при вирішенні справ, урегульовано, зокрема, ст.ст. 3, 27, 41, 68 Конституції України, Цивільним кодексом України (далі ЦК), законами України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух»; від 07.03.1996 року № 85/96-ВР «Про страхування»; від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV); Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 та іншими нормативно-правовими актами.

Позови, що виникають із відносин відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, пред`являються до суду за загальними правилами підсудності. При цьому суд має враховувати право позивача на пред`явлення позову про відшкодування шкоди також за його зареєстрованим місцем проживання чи перебування, або за місцем завдання шкоди, чи виконання договору у разі виникнення спору із договору страхування.

Водночас відповідно до змісту висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.06.2021 року в справі № 752/4605/19, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Приписами параграфу 2 Глави 82 ЦК України регламентовано підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Крім того, відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно висновку Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного в ухвалі від 10.12.2021 року в справі № 304/936/19, норма закріплена в п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на ст. 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Положеннями ст. 1200 ЦК України, яка входить до параграфу 2 Глави 82 ЦК України, нормативно закріплено підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

Приписами ч. 3 ст. 28 ЦПК України визначено можливість вибору позивачем підсудності справ (альтернативна підсудність) як за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, так і за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, так як позови вказаних категорій можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

З урахуванням вищевказаних норм національного законодавства та висновків Верховного Суду про те, що відшкодування особам шкоди, заподіяної внаслідок смерті годувальника, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється страховиком чи МТСБУ, крім іншого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, суд вважає, що вказана позовна заява підсудна Ватутінському міському суду Черкаської області, оскільки відповідно до змісту позовних вимог предметом позову є стягнення страхового відшкодування (відшкодування шкоди), пов`язаного із втратою (смертю) годувальника (фізичної особи), крім іншого, з підстав, передбачених ст. 1200 ЦК України, ст.ст. 27, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України вона може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 23, 28, 258-261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про надсилання справи за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, заперечення на дану ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 09.09.2022 року.

Суддя Линдюк В.С.