Справа № 611/858/21
Провадження № 2/611/35/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря - Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку загального позовне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

20 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просила суд визнати за нею право власності на 3/54 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позову зазначила , що є власником 51/54 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2011 року та договорів дарування від 02 листопада 2011 року від 24 жовтня 2011 року.

ОСОБА_2 на підставі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.09.2011 № 31499378 належала 3/54 частки вищезазначеної квартири, після смерті якого його дружина ОСОБА_3 за життя свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку не отримувала, право власності на нерухоме майно не реєструвала, в зазначеній квартирі не проживала, утримання не здійснювала. В той же час, оскільки вона відкрито, добросовісно і безперервно володіє більше ніж 10 років 3/54 часткою вказаного житлового приміщенням, вважає, що має право на набуття права власності на нього, в порядку набувальної давності.

Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує.

Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

З копії паспорту НОМЕР_1 виданого 27 грудня 2000 року Добропільським МРВ УМВД України в Донецькій області вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.8-9).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 належить 51/54 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Барвінківської нотаріальної контори Харківської області; договорів дарування, посвідчених 02 листопада 2011 року та 24 жовтня 2011 року державним нотаріусом Барвінківської нотаріальної контори Харківської області (а.с.16, 18, 21).

Зі спадкової справи, наданої Барвінківською державною нотаріальною конторою Харківської області 23 жовтня 2001 року, вбачається, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яку прийняли ОСОБА_4 , який отримав свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 8/9 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , частка якої у спадковому майні становить 1/9, що залишилася відкритою (а.с.59-70).

З повідомлення, наданого в. о. завідувача Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа на відкривалась (а.с.78).

Судом встановлено, що позивачка більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується 3/54 часткою квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також утримує, що підтверджується копіями договорів про надання населенню послуг з газопостачання, про надання послуг з утримання будинків і споруд, про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення про користування електричною енергією (а.с.34, 35-37, 38-43, 44-45).

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно частини 4 зазначеної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, п. 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давністю поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

Відповідно до п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

З огляду на вище перелічені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним житловим приміщенням, а тому суд вважає за можливе визнати за нею право власності на 3/54 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Положеннями ст. 5 ЦПК України, ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» (N 2), згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Враховуючи те, що по справі підтверджено, що ОСОБА_1 без належних правових підстав володіє 3/54 часткою квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але таке заволодіння, на думку суду, є добросовісним, так як таке заволодіння відбулось не шляхом викрадення чи шахрайства, а згідно свідоцтв про право на спадщину за законом та договорами дарування часток квартири, зважаючи на те, що позивачка належними та допустимими доказами довела, що вона продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх та безперервно користується 3/54 часткою цієї квартири з 2001 року і по даний час та відноситися до вказаного об`єкта, як до свого.

З урахуванням вищезазначеного, враховуючи також визнання представником відповідача позовних вимог, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на частину житлового будинку на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , номер і серія паспорта - НОМЕР_1 , право власності на 3/54 /(три п`ятдесят четвертих) частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю. А. Коптєв