01.06.2022 Єдиний унікальний номер 205/9625/16-ц
Єдиний унікальний номер судової справи 205/9625/16
Номер провадження 2/205/1177/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/9625/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Дніпровська міська рада про витребування у добросовісного набувача частки у спільній власності та переведення прав покупця спільної часткової власності -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про витребування у добросовісного набувача частки у спільній власності та переведення прав покупця спільної часткової власності.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень від 09.02.2020 року, зазначила, що 03.11.1981 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб. Перебуваючи у шлюбі 08.05.1996 року за спільні кошти подружжя придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира). Таким чином квартира є спільною сумісною власністю подружжя, де доля позивача становить Ѕ частину.

20.05.2005 року шлюб між ними розірвано. Через деякий час колишній чоловік позивача знявся з реєстрації у спірній квартирі, а ОСОБА_1 продовжувала мешкати в ній до липня 2015 року, коли ОСОБА_5 запропонувала їй звільнити квартиру.

Так позивач дізналася, що 22.12.2014 року її колишній чоловік продав спільну квартиру ОСОБА_6 без дозволу співвласника, тобто позивача.

У 2015 році ОСОБА_7 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 продала спірну квартиру ОСОБА_5 .

Однак, 09.10.2015 року ОСОБА_5 продав спірну квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по Ѕ частині кожній.

06.11.2015 року ОСОБА_3 подарувала Ѕ частину квартири ОСОБА_2

08.10.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 205/2018/17 договір, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано недійсним та встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та позивача.

Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_2 набув майно безкоштовно (за договором дарування), логічніше витребувати у нього Ѕ частину квартири, визнавши за позивачем право власності на таке майно.

Також в позові зазначено, що при купівлі спільної сумісної власності ОСОБА_3 було порушено право позивача на переважне право купівлі частки у такій власності.

На підставі викладеного ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві просить витребувати у ОСОБА_2 Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця у договорі купівлі-продажу квартири серія та номер 2109 від 09.10.2015 року, які набула ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спірної квартири, право на яку набула ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Нижного А.В. відкрито провадження по справі.

Від представника відповідачів та третьої особи ОСОБА_4 - адвоката Науменко С.Б. надійшли заперечення на позов і письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову, оскільки вимоги є незаконними та необґрунтованими, а позивачем не внесено вартість Ѕ частини квартири на депозитний рахунок суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2017 року накладено арешт на спірну квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2017 року зупинено провадження у цивільній справі № 205/9625/16-ц (2/205/627/17) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про витребування частки майна та переведення прав покупця, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 205/2018/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, яка перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

На підставі рішення зборів суддів, згідно розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 210 від 14 грудня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2018 року справу передано на розгляд судді Остапенко Н.Г.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г. від 17.12.2018 року цивільну справу прийнято до провадження, поновлено провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2019 року зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 205/2018/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Ухвалою судді від 11.10.2019 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 04.12.2019 року залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Дніпровську міську раду.

10.03.2020 року від представника відповідачів та третьої особи ОСОБА_4 - адвоката Науменко С.Б. надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову. Заперечення обґрунтовано тим, що спірна квартира була придбана ОСОБА_7 за частину коштів, отриманих ним від продажу іншої квартири, тому спірна квартира ніколи не була об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_7 . До того ж позивач не надала доказів, що спірна квартира дійсно належала їй на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_7 . В будь-якому разі ОСОБА_7 мав право продати свою Ѕ частину квартири. Окрім того, у відзиві вказано, позивач просить перевести права покупця у договорі між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який ніколи не був співвласником квартири разом з позивачем. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову.

05.05.2020 року від позивач надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 205/2018/17 встановлено факт того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , а також визнано договір про відчуження квартири недійсним, тому позивач вважає, що має право як власник спільної сумісної власності вимагати повернення усієї квартири у власність двох співвласників, однак, один із співвласників помер. З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду, постановленою 22.05.2020 року без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідачів Науменка С.Б. про допит свідків.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 позов підтримали, просили задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представ та представник ОСОБА_3 - адвокат Науменко С.Б. проти задоволення позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити.

У судовому засіданні третя особа: ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечувала, просила у позові відмовити.

Треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки.

Представник третьої особи: Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що з 03.11.1981 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.05.2005 року (т.1 а.с.12).

Згідно з договором купівлі-продажу від 08.05.1996 року ОСОБА_7 придбав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в КП ДМБТІ ДОР на його ім`я (т. 1 а.с.11).

22.12.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири (т. 1 а.с.18).

26.05.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири (т. 1 а.с.19-20).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер (т. 1 а.с.89).

09.10.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири по Ѕ частці кожному покупцю (т.1 а.с.24-25).

На підставі договору дарування Ѕ частки квартири від 06.11.2015 року, ОСОБА_4 подарувала 1/2 частину спірної квартири ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 26-27).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 19.09.2016 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано по Ѕ частині на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с.28-29).

Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2019 року по цивільній справі № 205/2018/17 спірна квартира була набута ОСОБА_1 та ОСОБА_7 під час їхнього перебування у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначеною постановою суду, яка набрала законної сили 08.10.2019 року, визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 22.12.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т. 2 а.с.62-64).

Отже, Дніпровським апеляційним судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, чинним законодавством передбачено, що спільна власність може бути частковою та сумісною. Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, тоді як у спільній частковій власності частки кожного визначені.

Отже, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, поділу майна між ними не було, частка у спільному майні не визначена.

Враховуючи викладене, витребування у ОСОБА_2 саме Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтованим та передчасним.

З урахуванням обмежень, встановлених ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав, а вимога є передчасною, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині витребування Ѕ частини вищевказаної квартири у ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги про переведення прав та обов`язків покупця у договорі купівлі-продажу квартири № 2109 від 09.10.2015 року, які набула ОСОБА_3 , на позивачку та визнання за нею права власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири, яку набула ОСОБА_3 , ОСОБА_1 виходила з того, що у відповідності до ст. 362 ЦК України має переважне перед іншими особами право, як співвласник у праві спільної часткової власності, на купівлю частини квартири.

Однак, постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2019 року по цивільній справі № 205/2018/17 договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , визнано недійним з моменту укладення.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, договір купівлі-продажу квартири від 22.12.2014 року не створив юридичних наслідків, а тому наступні договори щодо відчуження вказаної квартири не стали підставою для набуття власності.

Окрім того, суд зазначає, що положення ст. 362 ЦК України застосовуються щодо об`єктів саме спільної часткової власності, яким квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не є.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про необґрунтованість позову в цій частині та відсутність правових підстав для задоволення вказаних вище позовних вимог.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 216 ЦК України, ст.ст. 60, 69 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 79-82, 141, 223, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Дніпровська міська рада про витребування у ОСОБА_2 Ѕ частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , переведення прав та обов`язків покупця у договорі купівлі-продажу квартири серія та номер 2109 від 09.10.2015 року, які набула ОСОБА_3 та визнання права власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право на яку набула ОСОБА_3 -відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обичислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2022 року.

Суддя Н.Г.Остапенко