Справа № 699/268/21
Номер провадження № 2/699/73/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2022 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в особі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Сміян А.В.,позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна,

про визнання заповіту недійсним,

УСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна про визнання заповіту недійсним.

З позову вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Кошмаківської сільської ради Конощук Н.Л., все майно залишено позивачу. Позивач 18.11.2020 подав до Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини як за заповітом так і за законом, однак дізнався, що після смерті його матері вже відкрито спадкову справу за заявою ОСОБА_3 - його колишньої дружини.

З відповіді Корсунь-Шевченківської нотаріальної контори позивачу стало відомо, що від імені його матері складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофановою Любов`ю Пантелеймонівною. Позивач зазначає що його мати не могла через психічний та емоційний стан усвідомлювати значення своїх дій. Виходячи з вищевикладеного позивач просить визнати недійсним заповіт, складений від мені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 .

Сторона відповідача скористалася правом подати відзив, у якому вказано, що викладені у позові доводи є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи. Так, мати позивача була дієздатною особою та ніколи не перебувала у такому хворобливому стані, який би унеможливив їй скласти заповіт відповідно до власного волевиявлення. На підтвердження своїх доводів сторона відповідача надала низку доказів та просила викликати свідків. З огляду на викладене відповідач позовні вимоги не визнала, а в задоволенні позову просила відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна надала письмові пояснення, у яких зазначила що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію мотивувала тим, що мати позивача скористалася своїм правом скласти новий заповіт, тим самим скасувавши заповіт, складений раніше на користь позивача. Нотаріус пояснила, що при посвідченні спірного заповіту нею були дотримані всі вимоги чинного законодавства. Заповіт був підписаний особисто матір`ю позивача, яка діяла вільно і без будь-якого тиску. При цьому спадкодавець ОСОБА_6 самостійно прочитала текст заповіту вголос та власноруч виконала відповідний запис на заповіті та поставила свій підпис. Нотаріус вказала, що підставою для визнання заповіту недійсним може бути лише встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Проте позивачем не надано доказів того, що його мати на момент складення заповіту перебувала у стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. З огляду на викладене ОСОБА_5 зазначила, що заповіт є дійсним. Просила взяти до уваги позицію відповідача, яку нотаріус підтримала, а в задоволенні вимог позивача просила відмовити.

У підготовчому судовому засіданні позивач підтримав раніше подані свої клопотання про витребування від приватного нотаріуса копії заповіту, а також про витребування від медичних установ доказів, які стосуються відомостей щодо фізичного та психічного стану його померлої матері.

У підготовчому судовому засіданні 17.05.2021 за результатами розгляду клопотання позивача, викладеного письмово у позовній заяві, ухвалено витребувати докази, у тому числі витребувати у медичної установи докази з відомостями щодо фізичного та психічного стану померлої матері позивача на час складання нею заповіту. У зв`язку з викладеним підготовче судове засідання було відкладено до 21.07.2021.

На виконання ухвали суду КНП «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» Корсунь-Шевченківської міської ради та КНП «Корсунь-Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Корсунь-Шевченківської міської ради надали копії медичних документів померлої ОСОБА_6 .

Через канцелярію суду 16.07.2021 надійшло клопотання позивача про витребування доказів, а саме витребувати в КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» медичної документації про стан здоров`я, періоди та тривалість перебування та встановлені діагнози під час лікування ОСОБА_6 .

Проте у судовому засіданні позивач пояснив, що йому не відомо, чи взагалі перебувала його мати на лікуванні у КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради».

Оскільки з медичних документів, наданих на виконання ухвали суду від 17.05.2021 про витребування доказів, вбачалося, що померла мати позивача ОСОБА_6 ніколи не перебувала на обліку у лікаря психіатра та відповідного лікування не отримувала, ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування з Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» медичної документації про стан здоров`я, періоди та тривалість перебування та встановлені діагнози під час лікування ОСОБА_6 . В апеляційному порядку ухвала не оскаржувалася.

Крім того, позивач подав клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи та щодо призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

У судовому засіданні позивач клопотання підтримав та вказав, що підпис матері у заповіті, складеному у серпні 2018 року, відрізняється від підпису у заповіті, який мати складала на користь позивача у 2010 році.

Сторона відповідача проти задоволення клопотання заперечувала через його необґрунтованість. Також представник відповідача звертав увагу, що одночасно з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи позивачем подано клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи померлої матері. Необхідність призначення почеркознавчої експертизи позивач обґрунтовує тим, що підпис у заповіті не належить померлій матері позивача. Натомість, необхідність призначення посмертної судово-психіатричної експертизи позивач обґрунтовує тим, що на час підписання у 2018 році заповіту його мати не усвідомлювала значення своїх дій. З огляду на це позиція позивача щодо питання, чи підписувала його мати заповіт, є незрозумілою, оскільки його аргументи у цих двох клопотаннях є взаємовиключними.

Для проведення судової почеркознавчої експертизи підпису в заповіті обов`язковою умовою є надання почеркового матеріалу з дотриманням низки вимог. Позивач у судовому засіданні зазначив, що надав суду всі документи, які зміг знайти на цей час. Серед наданих документів почеркового матеріалу надано не було. Крім того суд звернув увагу, що після 2010 року (рік складання заповіту на користь позивача) до 2018 року (рік складання заповіту на користь відповідача) пройшло багато часу, протягом якого почерк міг змінитися. Також з медичних документів вбачається, що померла ОСОБА_6 у 2016 році перенесла інсульт, що також могло мати наслідком зміну почерку останньої.

Суд дійшов висновку, що сама лише підозра позивача про те, що підпис у заповіті не належить його матері через відмінність почерку, не є підставою для призначення почеркознавчої експертизи. Крім того, відсутність почеркового матеріалу взагалі унеможливлює проведення такої експертизи.

Ураховуючи приписи п. 1 ч.1 ст. 103 ЦПК України, відповідно до яких судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Разом з тим, позивачем і відповідачем під час підготовчого судового засідання були подані клопотання про виклик свідків, які могли повідомити обставини складання померлою ОСОБА_6 спірного заповіту у 2018 році, а також підтвердити факт підписання ОСОБА_6 цього заповіту.

Ураховуючи ці обставини, а також те, що у якості третьої особи у цій справі бере участь нотаріус, який безпосередньо засвідчував підпис спадкодавця на спірному заповіті, суд своєю ухвалою відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні позивач також заявив клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для вирішення питання про можливість усвідомлювати ОСОБА_6 значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту. Клопотання вмотивоване тим, що його мати мала нестабільний стан здоров`я, потребувала постійного стороннього догляду та не могла керувати власними діями та надавати їм значення. З метою підтвердження такого стану здоров`я за клопотанням позивача ухвалою суду від 17.05.2021 були витребувані відповідні медичні документи з медичних установ.

Сторона відповідача заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки померла ОСОБА_6 ніколи не страждала на психічні захворювання, що підтверджується медичними документами, наданими медичними установами на виконання ухвали суду.

З наданих суду медичних документів вбачається, що покійна ОСОБА_6 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувала, скарг щодо свого психічного стану не заявляла, відповідне лікування не отримувала.

Оскільки предметом посмертної судово-психіатричної експертизи в цивільному процесі є оцінка психічного стану особи, її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період юридично значущої дії (складання заповіту), яка сталася у минулому, тому експерт не має можливості безпосередньо дослідити психічний стан підекспертного, а тільки проводить його вторинну оцінку, аналізуючи відомості, котрі вказують, як цей психічний стан та поведінка бачились в різні проміжки часу, в тому числі і в період складання заповіту, медичними, юридичними працівниками, оточуючими, та знайшли відображення в матеріалах справи та медичній документації. У зв`язку з цим перед призначенням експертизи важливо допитати всіх свідків, яким відомо про обставини, що мають значення для справи.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність у медичній документації даних щодо наявності у померлої ОСОБА_6 будь-яких психічних розладів здоров`я, суд дійшов висновку, що призначення посмертної судово-психіатричної експертизи є передчасним та відмовив позивачу у задоволенні цього клопотання. У подальшому учасники не заявляли, у тому числі повторно, клопотань про проведення судових експертиз.

Суд задовольнив клопотання позивача та відповідача про виклик свідків. Явка третьої особи була визнана обов`язковою.

Ухвалою суду від 21.07.2021 було закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду.

Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомленні належним чином.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 75 років у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.09.2020 серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

Відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження від 07.08.2020 серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 була матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 10.10.2015 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , після чого змінив своє прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.10.2015 серії НОМЕР_3 (а.с. 13).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлої ОСОБА_6 , а отже є спадкоємцем першої черги за законом.

Спадкодавець ОСОБА_6 09.09.2010 склала заповіт, яким усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт посвідчено секретарем виконкому Кошмаківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області Конощук Н.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 08 (а.с. 14).

Крім того, спадкодавець ОСОБА_6 16.08.2018 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося б, і взагалі все те, що на випадок смерті буде їй належати і на що за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофановою Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1150 (а.с. 78).

З довідки Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори від 03.02.2021 № 67/02-31 вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_6 в нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 119/2020 від 08.08.2020. Єдиним спадкоємцем за заповітом на все майно померлої ОСОБА_6 є ОСОБА_3 (а.с. 79).

Позивач ОСОБА_1 18.11.2020 подав заяву до Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори на прийняття спадщини після померлої матері, однак державний нотаріус Гончаренко Ю.І. свої листом від 03.02.2021 № 68/02-31 роз`яснила позивачу, що після смерті його матері в нотаріальній конторі вже заведена спадкова справа № 119/2020 за заявою ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем на все майно померлої відповідно до заповіту, складеного приватним нотаріусом Митрофановою Л.П. 16.08.2018 за реєстром № 1150 (а.с. 8).

З наданих за ухвалою суду медичних документів вбачається, що спадкодавець ОСОБА_6 , хоча і мала незадовільний стан здоров`я, однак на обліку у лікаря-психіатра не перебувала, жодного разу скарг щодо психічного здоров`я спадкодавця зафіксовано не було (а.с. 97-111).

Крім позивача у спадкодавця є ще один спадкоємець першої черги за законом - дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є громадянкою російської федерації (а.с. 65, 55-64). Указані факти щодо ОСОБА_12 учасниками справи були визнані.

Допитана у судовому засіданні дочка спадкодавця і сестра позивача ОСОБА_12 повідомила, що вона була свідком того, як її мати складала заповіт на користь колишньої дружини позивача - ОСОБА_3 . Свідок зазначила, що її мати була вольовою людиною, завжди самостійно приймала рішення, у тому числі рішення щодо складення заповіту на користі ОСОБА_3 . Свідок разом з матір`ю перебувала 16.08.2018 у приміщенні приватного нотаріуса під час складення заповіту. Свідок повідомила, що її мати самостійно двічі вголос читала текст заповіту. Так, спадкодавець вперше прочитала вголос текст проєкту заповіту, після чого нотаріус з`ясувала чи все є зрозумілим. Після отримання від ОСОБА_6 ствердної відповіді було виготовлено оригінал заповіту, який остання прочитала ще раз вголос та потім підписала. Свідок зазначила, що позивач ображав маму під час спільного з нею проживання у 2013-2014 роках, навмисно створював ситуації, які були небезпечні для життя і здоров`я матері. Так, померла ОСОБА_6 говорила свідку, що позивач з неї знущався і катував її, забирав у неї гроші. Також померла розповідала свідку, що на думку її померлої матері якби не допомога відповідача ОСОБА_3 , то позивач би матір вбив. Свідок зазначила, що мати до останньої хвилини свого життя розуміла значення своїх дій, а складання заповіту на користь ОСОБА_3 було свідомим рішенням покійної ОСОБА_6 . Також свідок повідомила, що з 2017 до 2020 року вона восени забирала свою матір на проживання до себе додому до російської федерації, а влітку вони на кілька місяців поверталися до основного місця проживання матері у с. Кошмак. Під час перебування у російській федерації ОСОБА_6 отримала посвідку на проживання, у зв`язку з чим мала обов`язково перебувати на обліку у медичній установі. ОСОБА_6 зверталася до медичних установ за консультаціями та лікуванням наявних хвороб, проте ніколи такі звернення не стосувалися психічного здоров`я померлої, а стосувалися виключно фізичного стану. На підтвердження вказаного матеріали справи містять медичну документацію, складену на території російської федерації (а.с. 127-143).

Факт тимчасового перебування спадкодавця ОСОБА_6 протягом 2017-2020 років у дочки на території російської федерації сторонами визнавався, отже доказуванню не підлягає.

Разом з тим, сторона позивача стверджувала, що заповіт був складений під час перебування спадкодавця ОСОБА_6 за межами України.

З метою встановлення правдивості цих тверджень за ініціативою всіх учасників судом було витребувано інформацію щодо перетину ОСОБА_6 державного кордону України.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 30.12.2021 № 91-50536/0/15-21 ОСОБА_6 24.07.2018 в`їхала на територію України через пункт пропуску «Бачівськ», а 20.08.2018 виїхала до російської федерації через пункт пропуску «Катеринівка».

Отже, станом на дату складання заповіту 16.08.2018 спадкодавець ОСОБА_6 перебувала на території України.

Судом були допитані свідки. Так, ОСОБА_13 , який до 2019 року був старостою села Кошмак, повідомив, що померлу ОСОБА_6 добре знав. За станом свого здоров`я вона погано пересувалася, бо мала хворі ноги, однак ознак психічної хвороби вона не мала. Свідку відомо, що позивач за час спільного проживання з матір`ю закривав останню в туалеті, ображав. Щодо відповідача ОСОБА_3 , то померла ОСОБА_6 була їй вдячна, говорила що та для неї «як дитина».

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що був сусідом померлої. Остання за життя скаржилася на сина (позивача у справі), указувала що син забирав у неї ліки. При цьому померла позитивно ставилася до колишньої невістки - відповідача ОСОБА_3 , була їй вдячна. Свідку невідомі факти вчинення тиску на померлу, у тому числі щодо складання заповіту.

Свідок ОСОБА_15 повідомила, що проживала з померлою по сусідству. Останню доглядала відповідач ОСОБА_3 . При цьому померла боялася свого сина - позивача у справі. Свідок повідомила, що спадкодавець ОСОБА_6 на психічні захворювання не хворіла, поводила себе адекватно.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що була сусідкою померлої, перебувала з нею у добрих стосунках, неодноразово залишала свою маленьку дитину (з трирічного віку) з померлою. ОСОБА_6 ніколи на психічні захворювання не страждала, адекватно себе поводила, інакше свідок би не залишила з нею свою дитину. При спілкуванні ОСОБА_6 скаржилася на свого сина (позивача).

Свідок ОСОБА_17 повідомила, що померлу знала особисто, так як з 2004 року працювала у сільраді. Під час спілкування ОСОБА_6 адекватно сприймала дійсність, нічого не плутала, проявляла прихильність до колишньої невістки ОСОБА_3 , а не до свого сина.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 повідомили, що вони є рідними сестрами померлої ОСОБА_6 та, відповідно, рідними тітками позивачу ОСОБА_1 . Свідки повідомили, що мали добрі стосунки з померлою сестрою. За життя остання скаржилася їм на сина, казала що він над нею знущався, насміхався, забирав ліки та відбирав телефон, щоб вона не могла про це поскаржитися. Померла казала, що їй пощастило з невісткою (відповідачем у справі). Свідки вказали, що покійна сестра була дуже принциповою людиною, завжди вчиняла так, як вирішила, і при цьому ніхто не міг змусити її зробити те, що вона робити не хотіла. Дивних вчинків покійна сестра не вчиняла, поводила себе відповідно до реальної обстановки.

Свідок ОСОБА_20 повідомила, що вона є рідною сестрою колишнього чоловіка померлої ОСОБА_6 , а отже є рідною тіткою позивача. Указувала, що позивач доглядав за покійною матір`ю. Проте щодо позивача ОСОБА_1 як покійна мати, так і сестра ОСОБА_21 , поводилися несправедливо, оскільки сестра мала порадитися з братом щодо догляду за матір`ю, а не довіряти такий догляд чужій людині - відповідачу ОСОБА_3 . Свідок вважає померлу ОСОБА_6 нерозумною, оскільки остання мала залишити заповіт саме на користь сина, проте цього не зробила. Указувала, що востаннє бачила померлу ОСОБА_6 у жовтні 2019 року. Повідомила, що не чула, щоб відповідач ОСОБА_3 чи інші особи схиляли померлу ОСОБА_6 до складання заповіту. При цьому свідок повідомила, що не мала з померлою дружніх стосунків, була нею незадоволена як невісткою (дружиною брата). Зазначала, що покійна ОСОБА_6 була вередливою та вольовою людиною, командувала чоловіком.

У судовому засіданні третя особа приватний нотаріус Митрофанова Л.П. надала пояснення з приводу процедури складання заповіту, з яких не вбачалося наявності будь-яких порушень. При цьому нотаріус пояснила, що перед складанням заповіту вона перевірила спадкодавця ОСОБА_6 на дієздатність, у тому числі шляхом ставлення низки запитань. Заповідач ОСОБА_6 поводила себе адекватно, добре орієнтувалася у часі і просторі, розуміла значення своїх дій та бажала скласти заповіт саме на свою колишню невістку ОСОБА_3 .

Установивши вищевказані обставини суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З приписів ч. 2 ст. 1257 ЦК України слід дійти висновку, що правовими підставами недійсності правочину є ст. 225 та ст. 231 ЦК України, тобто ті, які зумовлюють, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Тлумачення ст. 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Із висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, викладених у постановах від 06.02.2020 у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18), від 24.05.2021 у справі № 607/13067/17 (провадження № 61-8407св20), від 16.09.2021 у справі № 643/6473/17 (провадження № 61-13275св20) та від 25.11.2021 у справі № 210/573/19 (провадження № 61-9493св21,які в силу ч.4 ст.263 ЦПК України обов`язкові для застосування судами, слідує, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З матеріалів справи та показань свідків вбачається, що ОСОБА_6 ніколи не страждала на психічні захворювання та завжди адекватно сприймала існуючу реальність, отже на момент підписання заповіту 16.08.2018 вона цілком здатна була розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкодавець ОСОБА_6 була дієздатною особою та мала право скласти заповіт на користь будь-якої особи, у тому числі особи, з якою не перебувала у родинних стосунках.

Згідно з приписами ч.ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним

З огляду на викладене слід дійти висновку, що з моменту складення ОСОБА_6 на користь відповідача заповіту від 16.08.2018 було скасовано раніше складений на користь позивача заповіт від 09.09.2010.

З огляду на викладене суд критично ставиться до доводів позивача про те, що складання його матір`ю ОСОБА_6 заповіту на користь колишньої дружини позивача порушує його права як спадкоємця першої черги за законом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат слід провести відповідно до присів ст. 141 ЦПК України, а саме залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 225, 231, 236, 1235, 1248, 1254 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , інші дані суду не відомі.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі.

Третя особа: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна, адреса: вул. П. Орлика, 4, м. Корсунь-Шевченківський, Черкаська область, 19402.

Повний текст рішення складено 23.05.2022.

СуддяЛітвінова Г.М.