Справа № 138/2732/13-ц
Провадження №:6/138/25/22
УХВАЛА

Іменем України

21 червня 2022 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді Цибульського О.Є.,

з участю: секретаря Спічко А.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з заявою про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України, посилаючись на те, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12 листопада 2013 року було ухвалено тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України. На даний час у Подільському відділі ДВС у м. Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення із заявника на користь ОСОБА_2 заборгованості за виконавчим документом у розмірі 732409, 31 грн. В межах даного виконавчого провадження щомісячно проводяться відрахування із заробітної плати заявника за місцем роботи, а саме ПАТ «Полтаваобленерго». Станом на 20.04.2022, згідно матеріалів виконавчого провадження, з заявника стягнуто заборгованість за виконавчим документом у сумі 610457,26 грн та виконавчого збору 61045,72 грн., заборгованість за виконавчим документом становить 121952,05 грн., виконавчого збору 12195 грн, а всього 134147,26 грн.

З 23.04.2018 року по даний час заявник працює в АТ «Полтаваобленерго» на посаді директора з забезпечення діяльності і з його заробітної плати щомісячно стягується заборгованість відповідно до виконавчого листа, виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області. Крім того, ЗУ «Про затвердження Указу президента про продовження дії воєнного стану в Україні» від 21.04.2022 року в Україні введено воєнний стан в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. В області, де проживає заявник, проходять бойові дії, а також періодично відбуваються ракетні удари по місту, де заявник проживає. Також, заявник хворіє на цукровий діабет і потребує постійного лікування та інсулінових препаратів. В м. Полтава, де він проживає, склалася важка ситуація із інсуліновими препаратами, які йому життєво необхідні, він потребує відповідного періодичного лікування, яке в місті та Україні надати не можуть. Через наявне обмеження виїзду за межі України заявник не може виїхати на лікування за кордон.

А тому, заявник звернувся до суду, просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відповідно до ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12 листопада 2013 року.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_3 не з`явилися. Представник заявника подав письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його та заявника відсутність, задовольнити заяву.

Представник Могилів-Подільського відділу ДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що питання скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України за ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.11.2013 має право вирішувати державний виконавець Подільського відділу ДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), який на даний час здійснює виконавчі дії у виконавчому провадженні.

Представник Подільського відділу ДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив розглянути заяву в його відсутність, питання щодо скасування оскаржуваної ухвали покладає на розсуд суду.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , та його представник ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися. Представник заінтересованої особи Петренко О.В. подав до суду заяву, де просив справу розглянути в його та ОСОБА_2 відсутність, в задоволенні заяви відмовити. Подав до суду заяву, де зазначив обставини, на підставі яких просить відмовити в задоволенні заяви.

Дослідивши матеріали подання, подані учасниками процесу заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2013 року, подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань задоволено, ухвалено тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним зобов`язань по виконавчому листу №2-14/11 2/703/3/2013 від 25 квітня 2013 року (а.с.8).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури ( Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу ( зі змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Та обставина, що на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавчий лист, стягувачем за якими є ОСОБА_2 не є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки дана обставина не доводить факту свідомого ухилення особи від виконання рішення суду.

При цьому, згідно повідомлення Подільського відділу ДВС у м. Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) №8193 від 20.04.2022, у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження №49141733 з примусового виконання виконавчого листа №2-14/11 виданого 20.07.2015 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за виконавчим документом у розмірі 732409,31 грн. В межах виконавчого провадження №49141733 за постановою державного виконавця утримання проводяться щомісячно із заробітної плати боржника. Станом на 20.04.2022 згідно матеріалів виконавчого провадження №49141733 стягнуто заборгованість за виконавчим документом у сумі 610457,26 грн., виконавчий збір 61045,72 грн. На поточну дату залишок заборгованості за виконавчим документом становить 121952,05 грн., залишок виконавчого збору -12195,21 грн, а всього 134147,26 грн. (а.с.9).

Крім того, обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України продовжується протягом тривалого часу, а саме з листопада 2013 року, що є не співрозмірним і порушує права особи.

Згідно довідки АТ «Полтаваобленерго» №08-65/65 від 20.04.2022, ОСОБА_1 працює у АТ «Полтаваобленерго» з 23.04.2018 на посаді директора з забезпечення діяльності з 20.05.2019 по теперішній час (а.с.10), що підтверджується також копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.14-36).

Згідно довідки АТ «Полтаваобленерго» №49 від 12.04.2022, із заробітної плати ОСОБА_1 , згідно постанови Подільського відділу ДВС м. Полтави ВП №49141733 від 03.08.2018 АТ «Полтаваобленерго» за період з 01.08.2018 по 31.03.2022 здійснено утримання та перерахування на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованості у сумі 636993,83 грн. Залишок заборгованості за ВП №49141733 станом на 01.04.2022 складає 137322,24 грн. (а.с.11).

Згідно консультаційного висновку спеціаліста КП «2-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 06.04.2022, ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет з 2008 року, отримує інсулін (а.с.12).

Таким чином, враховуючи, що у справі не встановлено наявність будь-яких свідомих діянь боржника ОСОБА_1 , спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 258-261, 353-355, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене відповідно до ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12 листопада 2013 року, на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області від 28 червня 1996 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.Є.ЦИБУЛЬСЬКИЙ