провадження №2/279/91/22
Справа № 279/4553/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2022 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коваленко В.П.

секретаря Петрук О.І. ,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко

Ірини Віталіївни , про визнання заповіту недійсним ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійснимм заповіт складений ОСОБА_4 на ім"я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко Іриною Віталіївною та зареєстрований в реєстрі за № 704. В обгрунтуванння позовних вимог посилається на те, що в червні 2013 року помер її батько, який на день смерті проживав разом із дружиною ОСОБА_4 . Спадщину після смерті фактично прийняла сумісним проживанням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Звернувшись до нотаріальної контори, позивачка дізналася, що на ім"я відповідача складено заповіт ОСОБА_4 . Вважає, що на момент укладення заповіту ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій в силу похилого віку.

Ухвалою судді від 16.09.2021 відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечила, ствердила, що вона доглядала покійну ОСОБА_4 , похоронила її за власні кошти, заповіт складено покійною при ясній пам"яті і здоровому глузді.

Приватний нотаріус Неборачко Ірина Віталіївна в судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Як встановлено судом позивачка ОСОБА_3 є дочкою покійного ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька в шестимісячний строк позивачка не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно, спадщину належним чином відповідно до вимог ст.1268 ЦК України прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка проживала на момент його смерті із покійним. В грудні 2019 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, до складу спадкового майна також входили земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Ще при житті 18 березня 2020 року покійна ОСОБА_4 склала заповіт (а.с.12), яким заповіла все її майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось , а також все те, що буде належати їй на день смерті та що згідно із законодавством буде належати їй на день її смерті та може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В., зареєстровано в реєстрі за № 704. На день смерті спадкодавця ніким не скасований і не змінений.

У заповіті також міститься абзац, у якому зазначено, що заповіт прочитано мною в голос , відповідає волевиявленню та дійсним намірам.(а.с.12, зворот) . Заповіт до підписання прочитаний уголос ОСОБА_4 і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса. Дієздатність перевірена.

За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.Відповідно до визначення, яке міститься в ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами першою, другою ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За правилами ч.2ст.1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти, зокрема, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною першою ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Правилами ст.255 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої ст.255 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст.255 ЦК України , може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 554/11179/13-ц, від 02 листопада 2020 року в справі № 326/81/15.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12).

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема, психічний стан особи.

Обов`язковість вимог ст.105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за ст.225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Матеріали справи не містять висновку експертизи про те, що станом на 18 березня 2020 (момент вчинення оспорюваного заповіту) ОСОБА_4 була абсолютно неспроможною розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також позивач не навела інших доказів про тимчасову недієздатність ОСОБА_4 в момент вчинення правочину.

Заявляючи позов про визнання заповіту недійсним через неусвідомлення ОСОБА_4 значення своїх дій, позивач не просила призначити у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, висновок якої був би належним доказом у такій категорії справ. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду.

В підготовчому судовому засіданні судом роз"яснювалось право позивачу заявити клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, а також наслідки незаявлення такого клопотання.

Крім того, позивач не виявила бажання доказувати свою позицію за допомогою показів свідків, не надала суду будь-яких інших доказів на обгрунтування заявлених позовних вимог.

А тому за таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263,265,268 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. ст. 203, 215 ЦК України , - суд

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко Ірини Віталіївни , про визнання заповіту недійсним , відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18.06.2022.

Суддя Коваленко В.П.