Дата документу 20.06.2022
Справа № 334/1074/22
Провадження № 2/334/1828/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Мірошниченко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просить стягнути солідарно зі співвідповідачок на користь позивача борг за спожиту воду і послуги водовідведення в сумі 14 447,78 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що співвідповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та користуються послугами, які за вказаною адресою надає КП «Водоканал». Оплату за надані послуги співвідповідачки вносили не в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з 01.06.2015 по 30.11.2021 утворилася заборгованість в сумі 14 447,78 гривень.

Співвідповідачі відзив на позов не подали.

Ухвалою від 22.02.2022 відкрите провадження по справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. В позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Співвідповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила застосувати до позовних вимог позовну давність.

Співвідповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала.

Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 22.02.2022 співвідповідачки проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Особовий рахунок № НОМЕР_1 з надання послуг за вказаною адресою відкритий позивачем на ім`я співвідповідачки ОСОБА_1 як на квартиронаймача та особу, яка є споживачем послуг які надає підприємство за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою по особовому рахунку КП «Водоканал».

Відповідно до розрахунку заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 та довідки по особовому рахунку № НОМЕР_2 позивач за період з 01.06.2015 до 30.11.2021 надав співвідповідачкам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на суму 17 678,59 гривень. Співвідповідачки за вказаний період послуги сплатили в сумі 3 230,91 гривні, а тому станом на 30.11.2021 вони мають заборгованість за спожиті послуги у сумі 14 447,78 гривні.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ст. 67, 68 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у встановлені строки.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР та ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно та своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_3 , за яким проводились нарахування.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Свої зобов`язання з надання комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення позивач виконав в повному обсязі, що не спростовано співвідповідачками. Співвідповідачки, у свою чергу, порушили свої зобов`язання та вносили оплату за спожиті комунальні послуги не в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з 01.06.2015 до 30.11.2021 мають заборгованість у сумі 14 447,78 гривні.

Співвідповідачкою ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 21.02.2022, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 01.10.2015 по 20.02.2019

Проте, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не скасований.

Таким чином, станом на 21.02.2022 спливла позовна давність за вимогами за період з 01.06.2015 до 01.04.2017, а за вимогами з 02.04.2017 її строк продовжується на строк дії карантину.

Згідно з розрахунку боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість співвідповідачок за період з 02.04.2017 до 30.11.2021 перед Комунальним підприємством «Водоканал» складає 13 169,85 гривня.

Суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути зі співвідповідачок на користь позивача заборгованість в сумі 13 169,85 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з співвідповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 261,55 гривня (2 481*(13 169,85*100%/14 447,78)) в рівних частках - по 1 130,77 гривня з кожного.

Керуючись ст. 10 - 13, 76-81, 89, 263-265, 267, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість за спожиту воду і послуги водовідведення в сумі 13 169,85(тринадцять тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 85 копійок.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір у сумі 2 261 (дві тисячі двісті шістдесят одна) гривня 55 копійок в рівних частках по 1 130 (одно тисяча сто тридцять) гривень 77 копійок з кожної.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач - Комунальне підприємство «Водоканал», місцезнаходження: вул. Святого Миколая, буд. 61, м. Запоріжжя, ,

Співвідповідачки:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: