ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 674/673/19

Провадження № 22-ц/4820/111/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю відповідача, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Житлово-будівельний кооператив «Подільський край», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Подільський», ОСОБА_3 про визнання права на грошові кошти та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області в складі судді Павловської А.А. від 23 вересня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що з 23.01.2011 року по 12.09.2018 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У період перебування у шлюбі від імені відповідача, нею та відповідачем 15.07.2015 року укладено з ЖБК «Подільський край» угоду №7/ЖК-67 про членство в ЖБК «Подільський край» для будівництва квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на сьомому поверсі будинку у другій секції та складається з 2 кімнат загальною площею 52,1 кв.м.

На виконання цієї угоди ними внесено спільні грошові кошти подружжя на пайову участь в будівництві в сумі 314100,00 грн.: 15.07.2015 - 149999,99 грн. та 1500 грн. вступного внеску, 21.07.2015 - 149999,99 грн., 23.07.2015 - 12600,02 грн.

Після розірвання шлюбу 12.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача у добровільному порядку розділити спільне майно подружжя, - об`єкт будівництва за укладеною угодою №7/ЖК-67 про членство в ЖБК «Подільський край», квартиру АДРЕСА_1 , на що останній відмовився.

Перед звернення до суду вона звернулася до представника ЖБК «Подільський край» з метою з`ясування виконання угоди №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року.

29 березня 2019 року ЖК «Подільський край» на цей запит надіслав повідомлення, що згідно реєстру прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 на сьомому поверсі загальною площею 58 кв.м належить ОСОБА_4 , матері ОСОБА_2 . 30.11.2017 року ОСОБА_4 набула право власності на спірну квартиру на підставі довідки від 22.11.2017 року №93 про членство в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі.

З цього вбачається, що відповідач в листопаді 2017 року без її відома здійснив переуступку майнових прав на спірну квартиру АДРЕСА_1 на користь своєї матері.

Посилаючись на те, що грошові кошти в сумі 314100,00 грн., сплачені відповідачем на підставі Угоди №7/ЖК-67 про членство в ЖБК «Подільський край» від 15.07.2015 року, були спільними коштами подружжя, виходячи з принципу презумпції спільності майна подружжя, позивачка просила визнати за нею майнове право на Ѕ частину грошових коштів, внесених відповідно до умов Угоди №7/ЖК-67 про членство в ЖБК «Подільський край» від 15 липня 2015 року, а саме на вступний внесок - у сумі 750 грн., членський внесок - у сумі 6300,01 грн. та пайовий внесок в сумі 149999, 99 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 157050,00 грн. - половину грошових коштів, внесених відповідно до умов цієї Угоди №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На її думку, суд не взяв до уваги, що з метою приховати спільне майно подружжя відповідач передав свої права за угодою №7/ЖК-67 про членство в ЖБК «Подільський край» від 15.07.2015 року своїй матері, а остання оформила право власності на квартиру, внески за яку повністю сплачено спільними коштами подружжя. Тому вона має право на стягнення з відповідача половини сплачених ними коштів. Судом не враховано, що нею ставилися вимоги про визнання за нею майнових прав на Ѕ частину грошових коштів, внесених до умов угоди №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року, і які йому були повернуті та їх стягнення лише в частині, а не паєнагромадження, яке дійсно відсутнє, оскільки вже оформлене право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Факт накладення арешту на цю квартиру в кримінальному провадження не має жодного значення для вирішення цього спору, оскільки вимога про визнання цієї квартири спільним майном подружжя не ставилася. Висновок суду про неналежний спосіб захисту своїх прав вважає помилковим.

У відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну. Зазначає, що 15.07.2015 року ним укладено угоду про членство в кооперативі та особисто його матір`ю поетапно внесено кошти в рахунок оплати вартості предмета договору. Договір про переуступку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 укладено під час перебування у шлюбі та достеменно було відомо позивачці. Вона жодних претензій до нового власника житла не заявляла і підстави набуття права власності третьою особою не оспорювала. Вимога про розподіл майнових прав подружжя є незаконною.

У відзиві ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін. Зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання майнових прав на паєнагромадження є неналежним способом захисту.

В засіданні апеляційного суду представник апелянтки підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Відповідач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.01.2011 року, цей шлюб розірвано рішенням Дунаєвецького районного суду від 12.09.2018 року, яке набрало законної сили 10.10.2018 року.

В період шлюбу, 15.07.2015 року, ОСОБА_2 укладено з ЖБК «Подільський край» угоду №7/ЖК-67 про членство в ЖБК «Подільський край» для будівництва квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка розташована на сьомому поверсі будинку у другій секції загальною площею 52,1 кв.м (а.с. 6-12, т.1).

Згідно повідомлення ЖБК «Подільський край» від 29.03.2019 року ОСОБА_2 як членом ЖБК на підставі угоди №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року на розрахунковий рахунок ЖБК «Подільський край» в АТ «ОТП Банк» внесено 314100 грн. пайових внесків по ціні 6000 грн. за 1 кв.м та 1500 грн. вступного внеску: 15.07.2015 року - 149999,99 грн. та 1500 грн., 21.07.2015 - 149999,99 грн., 23.07.2015 - 12600,02 грн. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира, щодо якої укладалася вказана угода, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_2 на сьомому поверсі загальною площею 58 кв.м).

В межах кримінального провадження №0002985 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 5 ст. 191, ч.2 ст. 190 КК України ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 11.06.2020 року накладено арешт (з забороною відчуження та розпорядження) на квартиру АДРЕСА_1 .

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що паєнагромадження у ЖБК «Подільський край», про стягнення якого просила позивачка, не існує, натомість завершено будівництво і зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яку сторони не набували у власність - квартира належить матері відповідача ОСОБА_4 . Позивачка жодних вимог до власниці квартири не заявляла, а отже, нею обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Крім того, вказана квартира на час розгляду справи перебуває під арештом, накладеним у кримінальному провадженні, тому не може бути предметом поділу.

Проте з цим висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За приписами частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1 , 15.07.2015 року уклав з ЖБК «Подільський край» угоду №7/ЖК-67 про членство в ЖБК «Подільський край» для будівництва квартири за адресою: АДРЕСА_3 , в інтересах сім`ї, з метою набуття квартири у власність для проживання їхньої сім`ї.

Відповідач заперечував, що внески у розмірі 314100 грн. за Угодою про членство в ЖБК «Подільський край» №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року сплачені за рахунок спільних коштів подружжя та вказував, що ці кошти були внесені його матір`ю.

Разом з тим, твердження відповідача про те, що внески за Угодою №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року були сплачені його матір`ю за її ж кошти спростовується довідкою ЖБК «Подільський край» від 29.03.2019 року про оплату 314100 грн. за цією угодою особисто ОСОБА_2 .

При цьому відповідачем не надано жодних доказів (договору дарування тощо) на підтвердження того, що сплачені ним кошти за цією угодою були надані його матір`ю.

Водночас виходячи з принципу презумпції спільної сумісної власності подружжя не мають жодного значення доводи відповідача щодо відсутності у позивачки достатнього доходу на сплату внесків на придбання квартири.

Відтак відповідач не спростував презумпцію спільної сумісної власності сторін на сплачені ним грошові кошти у розмірі 314100 грн. за Угодою про членство в ЖБК «Подільський край» №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року.

За змістом пункту 1.1 Угоди про членство в ЖБК «Подільський край» №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року ОСОБА_2 , сплативши усі внески за договором, набув майнове право на квартиру площею 52,1 кв.м в будинку по АДРЕСА_3 , тобто, правомочність отримати право власності на це нерухоме майно в майбутньому, після завершення будівництва будинку.

За змістом ст. 190 ЦК України майнові права вважаються майном.

Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У відзиві на позов відповідач визнав, що майнові права за цим договором були відступлені ним у листопаді 2017 року його матері ОСОБА_4 на підставі договору відступлення майнових прав. На підставі цього договору нею зареєстровано права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Всупереч нормі ч. 3 ст. 65 СК України відповідач не надав доказів письмової згоди позивачки на укладення цієї угоди, яка з очевидністю стосується цінного майна, відтак його твердження про укладення угоди щодо відступлення майнових прав на користь матері зі згоди позивачки не приймається до уваги.

В апеляційному суді відповідач ствердив, що сплачені кошти 314100 грн. за Угодою №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року у зв`язку з відступлення права вимоги не поверталися їм матір`ю ОСОБА_4 , оскільки саме вона їх сплатила.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, апеляційний суд констатує, що відповідач здійснив відчуження майна (майнових прав на квартиру) без згоди позивачки і не в інтересах сім`ї, відтак позивачка має право на отримання від відповідача Ѕ частини спільних коштів подружжя в сумі 314100 грн., внесених відповідно до Угоди №7/ЖК-67 від 15.07.2015 року.

Водночас вимога про визнання майнового права на Ѕ частину коштів, внесених відповідно до цієї Угоди, є неналежним способом захисту порушеного права і не підлягає задоволенню. Відповідач не володіє таким майновим правом на ці кошти - в результаті сплати цих коштів сторони набули майнове право на квартиру, яке в подальшому було відступлене третій особі і трансформувалося у її право власності на квартиру після завершення будівництва.

Позивачка заявляла вимогу не про стягнення паєнагромадження, як вказав суд першої інстанції, а про стягнення половини спільних коштів подружжя, внесених за угодою про придбання майна, яке в подальшому відчужене відповідачем без згоди позивачки і не в інтересах сім`ї. Відтак висновок суду про те, що вимога про стягнення коштів є неналежним та неефективний способом захисту порушених прав не відповідає обставинам справи.

Той факт, що квартира АДРЕСА_1 перебуває під арештом і визнана речовим доказом в кримінальному провадженні, не має жодного значення, оскільки зазначена квартира не є предметом позову у цій справі.

Суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не встановив обставини, які мають значення для вирішення спору, що призвело до неправильного вирішення спору.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково - стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 157050 грн. - половину спільних коштів подружжя, внесених за угодою про придбання майна, яке в подальшому відчужене відповідачем без згоди позивачки і не в інтересах сім`ї. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки 1570 грн. понесених судових витрат за подачу позовної заяви та 2355 грн. - за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 157050 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3925 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 07 лютого 2022 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко