Справа №949/354/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судових засідань Катюха К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Губара В.Є.,

прокурора Твердун Н.М.,

представника Державної казначейської служби України - Клімкович Я.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в режимі відеоконференції з Рівненським окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України та просить стягнути з Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, грошові кошти в сумі 217500 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 24 травня 2019 року заступником начальника Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області Ковалем О.В. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ним та ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000257. 31 травня 2019 року йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року його визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 240 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року залишено без змін. Таким чином, у кримінальному провадженні №0000257 з дати повідомлення йому про підозру 31 травня 2019 року і до 01 листопада 2021 року, тобто дати набрання виправдувальним вироком щодо нього законної сили, що складає 2 роки 5 місяців (29 місяців), він перебував під слідством внаслідок незаконного повідомлення йому про підозру та під судом, також впродовж вказаного часу він був позбавлений свого майна, яке зберігалося під арештом в органі поліції. Унаслідок незаконних дій працівників поліції, які проводили досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000257 та працівників прокуратури, які здійснювали нагляд за додержанням законів та підтримання обвинувачення у ньому, йому завдано моральну шкоду, яка полягає в стражданнях, яких він зазнав через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності та незаконного вилучення та арешту його майна, тривалого в часі перебування під слідством та судом. Наведені обставини вкрай негативно вплинули на його психологічний стан, призвели до переживань, стресу, побоювання за його майбутнє, завдали шкоди його репутації та, як результат, призвели до погіршення відносин з оточуючими людьми, порушили нормальні життєві зв`язки, змусили його докладати додаткові зусилля для організації свого життя, позбавили можливості користуватися майном, необхідним у сільськогосподарській діяльності, яку він здійснює. Так, впродовж усього часу перебування під слідством та судом, він змушений був їздити в інші населені пункти та приймати участь у численних процесуальних діях в м. Дубровиця Рівненської області, де проводилося досудове розслідування та в смт. Зарічне Рівненської області, де здійснювався судовий розгляд кримінального провадження, для захисту від незаконного обвинувачення звернутися за допомогою до професійного адвоката, разом з ним здійснювати підготовку до свого захисту та збір доказів у кримінальному провадженні. Тому завдана йому вищевказана моральна шкода підлягає відшкодуванню згідно з нормами чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Губар В.Є. позовні вимоги підтримали та просили задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Рівненської обласної прокуратури - Твердун Н.М. (довіреність від 02.05.2022 року №15/2-200ВИХ-22) позовні вимоги позивача не визнала, вважала їх безпідставними та такими, що не доведені належними доказами, а тому просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Рівненській області - Корницька І.В. (довіреність від 03.08.2021 року) на розгляд справи не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що ГУНП в Рівненській області проти позову заперечує, виклавши свої заперечення та мотиви у відзиві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України - Клімкович Я.Й. (витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань з інформацією про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи) позовні вимоги позивача не визнала, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі у зв`язку з недоведенням обставин, які підлягають обов`язковому з`ясуванню під час вирішення питання про відшкодування шкоди та повністю підтримала наведені у відзиві мотиви.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить висновку, що позов слід задоволити з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 24 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000257 (а.с.8).

31 травня 2019 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (а.с.14-16).

Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року, ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 240 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с.24-29).

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року залишено без змін (а.с.30-35).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктами 1, 3 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків,вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження №6-2203цс15), відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що "моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості".

Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував під слідством та судом з 31 травня 2019 року (часу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України) по 01 листопада 2021 року (часу постановлення ухвали Рівненським апеляційним судом, якою залишено без змін вирок Зарічненського районного суду Рівненської області).

Таким чином, ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством та судом з 31 травня 2019 року по 01 листопада 2021 року, тобто 29 місяців, оскільки вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року, його було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 240 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2022 року мінімальну заробітну плату на рівні 6500 гривень.

У позовній заяві позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 217500 гривень.

Враховуючи період перебування ОСОБА_2 під слідством та судом, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж 188500 гривень (6500 грн. х 29 місяців).

Разом з тим, у позові ОСОБА_2 оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі, який перевищує вищевказаний мінімальний рубіж 188500 грн., а саме 217500 грн., з огляду на ще й незаконне вилучення та перебування під арештом протягом вказаного часу його майна.

Законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а позивач у позовній заяві просив відшкодувати, завдану йому моральну шкоду в більшому розмірі, ніж визначено ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений в кримінальному провадженні має право на розгляд його справи належним чином; стаття 6 в кримінальному провадженні застосовується, щоб позбавити особу, яку звинувачено, залишатись тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (справа "Нахманович проти Росії").

У судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_3 підтвердив те, що ОСОБА_2 , внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, зазнав сильних душевних страждань та хвилювань.

Окрім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_2 надав пояснення, що є аналогічними з поясненнями, наданими ним в якості позивача.

Досліджені по справі письмові докази та пояснення свідків підтверджують факт заподіяння позивачеві моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях та переживаннях через притягнення до кримінальної відповідальності. Притягнення до кримінальної відповідальності стало причиною порушення звичного ритму життя, негативно вплинуло на психологічний стан позивача, призвели до переживань, стресу, побоювання за майбутнє, завдали шкоди його репутації, що призвело до погіршення відносин із оточуючими, проте в ході судового розгляду винуватість позивача у вчиненні кримінального правопорушення не була доведена належними та допустимими доказами.

Разом з тим, із досліджених вироку Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року, ухвали Рівненського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року встановлено, що позивач змушений був доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, що створювало йому додаткові незручності та порушувало його звичний спосіб життя.

Дослідженими доказами по справі встановлено, що незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності завдало йому моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач зазнав психологічних страждань, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

З урахуванням встановлених обставин у справі, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, зважаючи на засади верховенства права, вимог розумності і справедливості, суд вважає необхідним також врахувати ступінь страждань від безпідставного обвинувачення позивача у вчиненні кримінального правопорушення, тривалість обмеження його конституційних прав, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а саме у розмірі 188500 грн.

На думку суду, стягнення додаткової моральної шкоди, що була заявлена позивачем у розмірі 29000 грн. та яку позивач пов`язує із незаконним вилученням та перебуванням під арештом його майна, задоволенню не підлягає, оскільки на час перебування під слідством та судом, майна, на яке посилається позивач, ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 травня 2019 року повернуто на відповідальне зберігання власникам (а.с.11-13).

При цьому, суд враховує положення ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" про те, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування такої шкоди обраховується виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд приходить висновку, що вказаний розмір відшкодування моральної шкоди (188500 грн.), враховуючи тривалість обмеження конституційних прав позивача, в нинішніх умовах проживання не може вважатися завищеним розміром відшкодування.

Стаття 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачає, що у випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягають також поверненню суми, зокрема сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

Внаслідок постановлення виправдувального вироку суду, позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає згідно прямої вказівки закону.

Аналогічні висновки стосовно стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі №333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник позивача - адвокат Губар В.Є. до початку проведення судових дебатів у справі подав до суду заяву, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про надання доказів на підтвердження понесених витрат по справі протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Водночас, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-4, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", ст.ст. 12, 13, 80, 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, грошові кошти в сумі 188500 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч п`ятсот гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 20 червня 2022 року.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.