Справа № 438/139/22
Номер провадження 2/438/209/2022
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

07 лютого 2022 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Хемич О.Б. вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Бориславського міського центру зайнятості Львівської області про визнання трудового договору №400 від 04.10.2005 року БМЦЗ недійсним з моменту укладення та повернення позивачу усіх витрат за утримання найманого працівника, -

встановив:

Позивачем ОСОБА_1 у суд поштою направлено до суду позовну заяву до Бориславського міського центру зайнятості Львівської області про визнання трудового договору №400 від 04.10.2005 року БМЦЗ недійсним з моменту укладення та повернення позивачу усіх витрат за утримання найманого працівника.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд:

- звільнити його від сплати судового збору

- вважати договір №400 від 04.10.2005 року нечинним (недійсним) з моменту його укладення, а реєстрацію його анулювати;

- повернути йому усі витрати, понесені ним на утримання працевлаштованого безробітного із Дрогобицького МРЦЗ ДСЗУ;

- витребувати у відповідача усі матеріали по договору №400 від 04.10.2005, оскільки його викрадені 02.07.2007 ЕО від 02.07.2007.

Розглянувши позовну заяву та матеріали, додані до неї, приходжу до висновку, що вона подана з порушенням вимог статей 175 - 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України в позовній заяві зазначаються: ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення проводиться у безспірному порядку.

Однак ціну позову, всупереч вимогам п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 не зазначено, тому позивачу слід зазначити у позовній заяві ціну позову.

Разом з тим, відповідно ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позовній заяві позивач просить звільнити його повністю від сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки він не може заплатити судовий збір так як його взяли під варту. Ознайомившись із поданим клопотанням, вважаю що клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом України " Про судовий збір". Так, положеннями ч.1 ст. 8 вказаного Закону передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов.

Згідно ч.2 ст.8 вказаного Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.3 ст.136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Обставини для звільнення або відстрочки від сплати судового збору повинні бути виключними та такими, що обумовлюють необхідність у звільнені.

Позивачем до клопотання не надано суду жодних доказів на підтвердження його майнового стану на дату звернення до суду з позовною заявою, а також обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору. Твердження позивача, що його взяли під варту також не підтверджено належними доказами.

За таких обставин, приходжу висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Як вбачається з позовної заяви, у позові ОСОБА_1 заявлено одну позовну вимогу немайнового та одну вимогу майнового характеру, а саме: 1) вважати договір №400 від 04.10.2005 року нечинним (недійсним) з моменту його укладення, а реєстрацію його анулювати; 2) повернути йому усі витрати, понесені ним на утримання працевлаштованого безробітного із Дрогобицького МРЦЗ ДСЗУ.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою належить сплатити судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 грн.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою належить сплатити судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, враховуючи ту обставину, що позивачем у даній позовній заяві заявлено позовну вимогу майнового та немайнового характеру, тому позивачу необхідно надати документ, що підтверджує сплату судового збору в повному обсязі відповідно до заявлених позовних вимог.

В порушення п.6, п.7 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 не вказано у позовній заяві відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; не зазначено відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову, якщо такі здійснювалися.

Згідно вимог п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до вимог ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці керується тим, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

У цивільному процесі, що базується на засадах змагальності й диспозитивності, особливого значення набуває зміст позовної заяви, від якого залежать не тільки дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження, а й позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права відповідач має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується

Так, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив у якості відповідача Бориславський міський центр зайнятості Львівської області, однак у прохальній частині другою позовною вимогою позивача є повернути позивачу усі витрати, понесені ним на утримання працевлаштованого безробітного із Дрогобицького МРЦЗ ДСЗУ, зі змісту якої не вбачається позовної вимоги саме до відповідача Бориславського міського центру зайнятості Львівської області і відповідно у позовній заяві не вказано належного відповідача стосовно даної вимоги. Також, позивачем не зазначено, які саме витрати та їх розмір він просить стягнути із Дрогобицького МРЦЗ ДСЗУ. З врахуванням наведеного, позовні вимоги позивача є незрозумілими та не конкретизованими, тому позивачу необхідно викласти у позовній заяві зміст позовних вимог.

Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно вимог ч.ч.5, 6 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, позовна заява ОСОБА_1 написана власноручно, незрозумілим почерком, тому немає змоги належним чином її прочитати. Обставини, викладені в позовній заяві, нелогічні та непослідовні, не підтверджені жодним доказом, зміст заяви є незрозумілим, який встановити неможливо, відсутнє посилання на норми матеріального та процесуального права.

Крім цього, позивач у позовній заяві та клопотанні про витребування доказів просить витребувати у відповідача трудовий договір №400 від 04.10.2005 року, його заяви від 04.10.2005 та від 03.10.2005 та інші оригінали, наявні у відповідача по даному питанню.

Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та заначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Однак, всупереч вимогам статей 83, 84 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 не повідомлено суд та не долучено доказів, в підтвердження того, що він здійснив всі належні від нього дії, спрямовані на отримання цих доказів.

З урахуванням вищенаведеного вважаю, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху з наданням позивачу строку у п`ять днів з дня отримання ним ухвали для усунення недоліків, що зазначені у даній ухвалі.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З врахуванням наведеного та керуючись ст.185 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Бориславського міського центру зайнятості Львівської області про визнання трудового договору №400 від 04.10.2005 року БМЦЗ недійсним з моменту укладення та повернення позивачу усіх витрат за утримання найманого працівника - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у випадку не усунення зазначених в ухвалі недоліків, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Б. Хемич