Справа №443/1812/20
Провадження №2/443/145/22
РІШЕННЯ

іменем України

07 лютого 2022 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , право власності на земельну ділянку площею 1,4879 га, кадастрові номери: :02:000:0188 - рілля та :02:000:0189 кормові угіддя, відведеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Вербицької сільської ради, а зараз Ходорівської об`єднаної територіальної громади.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входила земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,4879 га, належна покійній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II-ЛВ №000788 від 14.10.2002 року. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла її дочка і відповідно матір позивача - ОСОБА_4 , шляхом подачі до держаної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. В подальшому вона юридично оформила спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом №972 від 16.06.2011 року. Зазначене свідоцтво видано на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,4879 га. ОСОБА_4 зареєструвала своє право на земельну ділянку в управлінні Держкомзему у Жидачівському районі Львівської області, однак Державних актів на своє прізвище не отримала, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,4879 га, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_5 . Згідно довідки Ходорівської міської ради №1197 від 26.12.2018 року, ОСОБА_4 дійсно проживала і була зареєстрована у АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ОСОБА_4 на момент смерті проживали та проживають і в даний час чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 . Від імені ОСОБА_4 у Виконавчому комітеті Вербицької сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_1 вступив у володіння спадковим майном, займався похороном та обробляє земельні ділянки. Зазначає, що на час смерті ОСОБА_4 , окрім позивача спадкоємцями першої черги за законом були чоловік покійної ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , однак на спадщину вони не претендують, юридично її не оформляли.

Згодом позивач вирішив юридично оформити спадкові права на земельну ділянку належну матері та звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору, однак нотаріус постановою від 18.03.2019 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельні ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Вербицької сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном.

За таких обставин позивач змушений звертатися до суду із вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 27.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 24 червня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області інформацію про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і якщо так, то надати спадкову справу для огляду в судовому засіданні.

11.06.2021 року завідувачем Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. листом №207/02-14 від 09.06.2021 року повідомлено, що після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в Жидачівській державній нотаріальній конторі спадкова справа не заводилася.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 07.02.2022 року подав заяву згідно якої повідомляє, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину, як за законом так і за заповітом після смерті своєї матері він не прийняв, за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Крім того просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 07.02.2022 року подав заяву згідно якої повідомляє, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину, як за законом так і за заповітом після смерті своєї дружини він не прийняв, за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Крім того просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Вербицькою сільською радою від 28.07.2008 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої входила земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,4879 га, належна покійній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II-ЛВ №000788 від 14.10.2002 року (а.с.9).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла її дочка і відповідно матір позивача - ОСОБА_4 , шляхом подачі до держаної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, внаслідок чого заведена спадкова справа №390/2010.

16.06.2011 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно: земельної ділянки, площею 1,4879 га., кадастрові номери: :02:000:0188 - рілля та :02:000:0189 кормові угіддя, відведеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вербицької сільської ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області, належної померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №00078, виданого 14 жовтня 2002 року Жидачівською райдержадміністрацією Львівської області, на підставі розпорядження голови від 25.09.2002 року за №497, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №294 (а.с.10).

ОСОБА_4 зареєструвала своє право на земельну ділянку в управлінні Держкомзему у Жидачівському районі Львівської області, однак Державних актів на своє прізвище не отримала, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 , виданим Вербицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 05.05.2012 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входила земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, загальною площею 1,4879 га, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_5 .

Згідно довідки Ходорівської міської ради №1197 від 26.12.2018 року, ОСОБА_4 була прописана та проживала у АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ОСОБА_4 на момент смерті проживали та проживають і в даний час чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 . Від імені ОСОБА_4 у виконавчому комітеті Вербицької сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_1 проживав разом до дня і на день смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступив у володіння спадковим майном, займався похороном та обробляє земельні ділянки (а.с.12).

Оскільки заповіту ОСОБА_4 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Судом також встановлено, що серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 були її чоловік - ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , однак на спадщину вони не претендують, юридично її не оформляли, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру №61308537 від 14.08.2020 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.7).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №1430/02-31 від 18.03.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його мами ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Вербицької сільської ради, Жидачівського району Львівської області, що належали померлій і є спадковим майном (а.с.14).

Відповідно до заяви відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , спадщину після смерті ОСОБА_4 вони не прийняли, до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звертатись не будуть та не заперечують проти ухвалення рішення на користь позивача (а.с.68-69).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивачка стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_4 не видавався.

Доказом того, що покійній ОСОБА_4 на праві приватної власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вербицької сілської ради, є довідка відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11.08.2020 року (а.с.16), з якої вбачається, що згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Вербицької сільської ради зареєстрований Державний акт серії ІІ-ЛВ 000788 на гр. ОСОБА_5 . Реєстраційний номер 294 від 14.10.2001 р. Площа земельної ділянки 1,4879 га. Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підстава для передачі землі у приватну власність: розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 25.09.2002 р. №497.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2011 р. №972 право на земельну частку (пай) передано спадкоємиці гр. ОСОБА_4 .

Станом на теперішній часвищезаначена земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі:

-Кадастровий номер :02:000:0188. Площа земельної ділянки 1,3323 га;

-Кадастровий номер :02:000:0189. Площа земельної ділянки 0,1557 га.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вербицької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , право власності на земельну ділянку площею 1,4879 га, кадастрові номери: :02:000:0188 - рілля та :02:000:0189 кормові угіддя, відведеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Вербицької сільської ради, а зараз Ходорівської об`єднаної територіальної громади.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка