Справа № 347/300/13-ц
Провадження № 6/347/17/22
У Х В А Л А

Іменем України

20.06.2022 року Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Борисової О.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника ДВС Йоника І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересована особа - Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ),

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження її, як боржника у виконавчому провадженні, у праві виїзду за межі України, вжитого ухвалою Косівського районного суду м. Косів від 20.02.2013 року у справі №347/614/13-ц до виконання зобов`язань по сплаті заборгованості по отриманих кредитах на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 18239,06 гривень, судового збору в розмірі 214,60 гривні та згідно рішення суду від 21.05.2012 року по справі №0910/715/2012. ОСОБА_1 погасила заборгованість по кредитах. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 08.06.2022 року у заявника станом на дату видачі довідки немає заборгованості перед стягувачем ПАТ КБ «Приватбанк», таким чином, на даний час відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору і виконання зобов`язань за рішенням суду, тому, відсутні підстави для тимчасового обмеження у праві боржника у виїзді за кордон, яке перешкоджає заявнику у вільному переміщенні і порушує її конституційне право на свободу пересування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2022 року передано в провадження судді Косівського районного суду Івано-Франківської області Драч Д.С.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити її, оскільки її діти перебувають за кордоном та вона позбавлена можливості виїхати до них у зв`язку із наявним обмеженням у праві виїзду за кордон. Підстав для подальшого вказаного обмеження немає, адже вона повністю погасила заборгованість перед стягувачем.

Представник Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Йоник І.М. не заперечує щодо скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, оскільки остання погасила заборгованість перед стягувачем і рішення суду виконане.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали заяви, додані до заяви докази, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Частиною 5 ст.441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що ухвалою Косівського районного суду від 20.02.2013 року у справі №347/300/13-ц за поданням заступника начальника відділу ДВС Косівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, боржника ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за кордон до виконання останньою зобов`язань по сплаті заборгованості по отриманому кредиті на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно рішення суду (а.с.8-9).

Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 08.06.2022 року №IRUQP9GUTV47K4AD ОСОБА_1 станом на 08.06.2022 року немає заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.4).

В силу частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16-ти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Рішенням Європейського суду по правам людини, прийнятим 11.05.2021 року по справі «Стецов проти України» (заява № 5170/15, щодо заборони виїзду за межі України, накладеного на заявника в зв`язку з несплатою боргу, встановленого судовим рішенням), ЄСПЛ встановив в діях держави порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та постановив, що Україна повинна сплатити Стецову компенсацію моральної шкоди та судові витрати. Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Відповідно п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»: виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом частин 1,4,5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно п.7 ч.1 ст.39: виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі (п.4 розділу ХІІІ).

Оскільки, згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» у заявника станом на 08.06.2022 року відсутня заборгованість по отриманих кредитах, заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є підставною та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 260, 263, 268, 441ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт № НОМЕР_1 , виданий 03.08.2018 року органом №2620, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), встановлене ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2013 року у справі № 347/300/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Д.С. Драч