ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

при секретарі - Усик А.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди за порушення особистого немайнового права на звернення та не виконання Державою Україна в особі Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/7440/19 від 12 квітня 2021 року спрямованого на забезпечення гарантії екологічних та інших прав шляхом фінансування робіт для запровадження у виробництво проекту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди за порушення особистого немайнового права на звернення та не виконання Державою Україна в особі Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/7440/19 від 12 квітня 2021 року спрямованого на забезпечення гарантії екологічних та інших прав шляхом фінансування робіт для запровадження у виробництво проекту « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Ухвалою судді від 24 листопада 2021 року вказана позовна заява була залишена без руху, зокрема позивачу необхідно було додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів; також позивач повинен був додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

25 листопада 2021 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій останній просив залучити інформацію ДСА про необов`язковість подання відповідачам копій позовної заяви та додатків до неї при зверненні до суду через підсистему «Електронний суд» та доказ надіслання копії позовної заяви із додатками відповідачам.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати вказану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для розгляду у новому складі суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачеві на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоліки позовної заяви не усунуті, а саме: не надав докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, а також не надав докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами першою та третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди.

Однією з підстав залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху було те, що він не надав докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Проте, дійшовши вказаного висновку, суд першої інстанції не звернув уваги, що позовну заяву подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд», а отже залишення без руху та повернення позовної заяви з підстав неподання доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, є помилковим.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 29 липня 2020 року у справі № 629/740/19.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що у суду існує необхідність в отриманні копій позовної заяви, яка сформована і подана у вигляді електронного документу, оскільки електронний документ - позовна заява може бути направлена відповідачам у підсистемі «Електронний суд», або на офіційні електронні адреси відповідачів - органів державної влади, що містяться в Єдиній базі електронних адрес суб`єктів владних повноважень, або працівники апарату суду за допомогою функції друку електронного документа мають можливість сформувати належну кількість копій позовної заяви, а відтворення копії позовної заяви потребує використання однієї й тієї ж функції друку документа.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Також, суд першої інстанції повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , виходив з того, що останній не надав суду докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Таким чином, ЦПК України встановлює обов`язок позивача зазначити у позовній заяві докази, що підтверджують вказані обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а на суд - обов`язок безпосередньо дослідити докази під час розгляду справи, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо належності та допустимості цих доказів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Необхідні для вирішення справи докази можуть бути долучені до початку розгляду справи по суті, зокрема у підготовчому засіданні, а недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги може бути підставою для відмови у задоволенні позову чи окремих позовних вимог при вирішенні справи по суті.

Враховуючи те, що вищезазначені обставини судом першої інстанції враховані не були, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, а порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, яку відповідно до ст. 379 ЦПК України слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Н.М. Деркач

Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко