Справа № 473/4385/21
РІШЕННЯ

іменем України

"10" лютого 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Ротар М.М.

при секретарі Лукіянчиній Т.І.

за участю представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту визнання батьківства,

встановив

24.11.2021 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 визнавав себе рідним батьком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник вказує, що ОСОБА_5 є його батьком, а ОСОБА_4 відповідно дідом, після смерті якого в АДРЕСА_1 залишився будинок, який він як спадкоємець за заповітом не може оформити, оскільки нотаріус вимагає підтвердження факту родинних відносин із померлими, і на даний час це можна зробити тільки в судовому порядку.

Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року провадження по справі відкрито та справа призначена до розгляду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 заяву підтримала, зазначила, що ОСОБА_5 є батьком заявника, який є спадкоємцем за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_4 . Всі зібрані по справі докази, як письмові, так і покази свідків вказують на те, що ОСОБА_4 за життя визнавав себе батьком ОСОБА_5 , тому заява підлягає задоволенню.

Представник заінтересованої особи Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти заяви не заперечують.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, зазначила, що ОСОБА_5 є її рідним братом, який народився у 1951 році, а ОСОБА_4 їх рідним батьком, вони жили однією сімєю.

Вказує, що в свідоцтвах про народження її та ОСОБА_5 в графі «батько» запис відсутній, хоча ОСОБА_4 визнавав себе батьком, все життя жив з ними і матір`ю однією сім`єю.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_5 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 22 липня 1978 року.)

Згідно свідоцтва про народження, виданого Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області 06 липня 1971 року серія НОМЕР_2 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області в графі «Батько» запис відсутній, в графі « мати» - ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , видане 16.12.1974 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 уклали шлюб 16 грудня 1974 року.

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 , видане 13 березня 2018 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 , видане 20 травня 2002 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області.

Після смерті ОСОБА_4 Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №318/2002 від 10 жовтня 2002 року, спадкоємцями, що прийняли спадщину є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом, який був складений ОСОБА_4 24 січня 2002 року та посвідчений секретарем Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.

Відповідно до довідки-роз`яснення, що була видана державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори від 23.03.2020 року № 211/02-174 рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин, а саме що ОСОБА_5 є рідним сином ОСОБА_4 .

В адміністративному порядку заявник не зміг довести факт родинних відносин померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , хоча звертався до Вознесенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області з приводу внесення змін до актового запису про народження батька ОСОБА_5 , але йому було відмовлено, оскільки документально не підтверджено, що ОСОБА_4 визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_5 .

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Указ Президії Верховної ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який існував згідно Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану УСРСР 1926 року. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в органах ЗАГСу.

На підставі Указу Президії Верховної ради СРСР від 15 вересня 1945 року внесено зміни до ст. 2 вищезазначеного кодексу, а саме при реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося.

Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року, зокрема ст. 53 КпШС УРСР.

На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР).

Згідно з ст. 32-1 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану, дитина, що народилася від особи, з якою мати дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини.

Відповідно до п.п. 6,7 Указу Президії Верховної ради УРСР від 29 липня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР» правила ч.ч. 2,3 ст. 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 01 жовтня 1968 року.

У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

До компетенції суду належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, батьківство є тим фактом, який приводить, насамперед до виникнення прав і обов`язків між певною особою і дитиною. Факт батьківства може бути встановлений лише щодо дитини, яка народилася після 01 жовтня 1968 року, при наявності хоча б однієї з обставин, визначених у ст. 53 КпШС та у разі смерті того, про батьківство якого йде мова.

Відповідно до положень ч 3 ст 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання і утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що вони все життя жили як сім`я, ОСОБА_4 визнавав себе батьком обох дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 листопада 2021 року по справі №473/2351/21 встановлено факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області є рідним батьком ОСОБА_2 .

Також в судовому засіданні були досліджені військовий білет № НОМЕР_6 від 1963 року, виданого на імя ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якому у розділі сімейний стан зазначається, що особа має дружину: ОСОБА_12 , дочку та сина.

Заявником надано суду довідку від 15.03.2010 року, видану селищним головою Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області з якої вбачається, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_4 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області до дня смерті ОСОБА_4 .

Крім того заінтересована особа ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою ОСОБА_5 підтвердила факт визнання ОСОБА_4 за життя батьківства відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Зазначені письмові докази свідчать про те, що ОСОБА_4 за життя, зокрема і до 01 жовтня 1968 року визнавав себе батьком ОСОБА_5 , твердження заявника підтверджені належними доказами, та дійсними обставинами справи, відповідають вимогам норм матеріального права, тому заява ОСОБА_3 є обґрунтованою, її вимоги доведені у визначеному цивільним-процесуальним законом порядку належними та допустимим доказами.

Керуючись ст.ст. 5, 76, 133, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд

Ухвалив

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту визнання батьківства - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с. Трояново Житомирської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області за свого життя визнавав, що є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 в смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Ротар