Справа № 274/1404/22 Провадження № 2/0274/889/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
16.06.22 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд),
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
доГришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області
провизнання права власності на нерухоме майно,
ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно сінник (Ж-1) площею 505,3 кв. м, який розташований за адресою: територія Гришковецької селищної ради (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд АДРЕСА_1 ; корівник (А-1) площею 1 056,6 кв. м, який розташований за адресою.: територія Гришковецької селищної ради (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд АДРЕСА_2 ; корівник (Б-1) площею 686,3 кв. м, який розташований за адресою: територія Гришковецької селищної ради (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд АДРЕСА_3 ; конюшню (Е-1), площею 300,9 кв. м, яка розташована за адресою: територія Гришковецької селищної ради (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд АДРЕСА_4 ; вагову (З-1) площею 15,1 кв. м, яка розташована за адресою: територія Гришковецької селищної ради (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд АДРЕСА_5 ; склад (И-1) площею 508,9 кв. м, який розташований за адресою: територія Гришковецької селищної ради (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд АДРЕСА_6 ; сушку (І-1) площею 479,4 кв. м, яка розташована за адресою: територія Гришковецької селищної ради (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд № 11, будинок АДРЕСА_7 (далі Нерухоме майно).
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 набув право власності на майно реорганізованого Колективного сільськогосподарського підприємства "Рея", та йому у власність було виділено Нерухоме майно. З метою реєстрації права власності на це майно ОСОБА_1 звернувся до Відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, проте листами № 280/01-25 та № 281/01-25 від 05.07.2019 р. йому було роз`яснено положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Гришковецька селищна рада Бердичівського району Житомирської своєї позиції щодо предмета спору у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила.
Розглядаючи справу, Суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої та другої статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З наведених норм законодавства України випливає, що умовою захисту права власності особи на нерухоме майно шляхом визнання за нею права власності на таке майно є невизнання такого права іншою особою, у тому числі державою в особі органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав, шляхом відмови у внесенні відомостей про набуття особою такого права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відмови у державній реєстрації речового права) після звернення особи до цих органів та суб`єктів у передбаченому порядку.
Такими чином необхідними первісними умовами для задоволення позову ОСОБА_3 є:
1) звернення ОСОБА_3 у передбаченому законодавством України порядку до органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав, для проведення державної реєстрації за ним права власності на Нерухоме майно;
2) законна відмова цих органів та суб`єктів у проведенні реєстрації права власності ОСОБА_3 на Нерухоме майно.
Разом з тим, ОСОБА_1 не подано доказів, які б підтверджували, що він звертався до органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав, з заявою на проведення реєстраційних дій щодо реєстрації за ним права власності на Нерухоме майно та оригіналами документів, необхідними для проведення таких дій, як цього вимагає частина перша статті 20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", і що цими органами йому було законно відмовлено у проведенні такої реєстрації.
Зокрема, зважаючи на підстави позову, ОСОБА_1 не подано доказів того, що він звертався до Відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області з заявою на проведення реєстраційних дій щодо реєстрації за ним права власності на Нерухоме майно та оригіналами документів, необхідними для проведення таких дій, і що цим Відділом було законно відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності.
З листів ж від 05.06.2019 р. № 280/01-25 та № 281/01-25 Відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області вбачається, що ОСОБА_1 з такою заявою та документами до вказаного відділу не зверталася, а звернувся лише з усними зверненнями, при цьому за наслідкам розгляду цього звернення ОСОБА_1 було роз`яснено положення законодавства України щодо державної реєстрації речових прав, а також те, що у проведенні державної реєстрації може бути відмовлено (а. с. 9 10, 11-12).
Крім того, абзацом першим частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Тобто доказом відмови ОСОБА_4 у проведенні державної реєстрації за ним права власності на Нерухоме майно було б рішення державного реєстратора Відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області про відмову в державній реєстрації, а не листи цього Відділу.
Таким чином Відділом з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області не було відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації за ним права власності на Нежитлові приміщення.
За таких обставин Суд вважає, що ОСОБА_1 не довів, що держава в особі Відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області не визнає його право власності на Нерухоме майно, зокрема, що він в силу вимог законодавства України позбавлений можливості зареєструвати за собою наведене право власності у позасудовому порядку, а відтак що існує необхідність захисту цього його права Судом.
Частиною ж першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_1 з позовом є передчасним, а тому відмовляє у задоволенні позову.
Керуючись статтями 141, 206, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут