Справа № 703/3392/21
07 лютого 2022 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Биченка І.Я.
з секретарем судового засідання Литвин Г.Т.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 .
В цьому будинку зареєстрована як член сім`ї, але з 2015 року не проживає його дочка ОСОБА_2 , її особисті речі в будинку відсутні.
Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації у належному позивачу будинку, вважає, що її належить визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в судовому порядку.
Зазначив, що визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно йому для відчуження будинку.
В судове засідання сторони не з`явились.
Позивач у судове засідання не з`явився. Його представник - адвокат Терещенко С.І., направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомленашляхом розміщення оголошення про дату, час і місце розгляду справи на офіційному веб-сайті судової влади України.
За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, за наявності згоди позивача, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір з житлових правовідносин.
Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого 02 березня 1982 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Козюрою Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 412, позивач є власником будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки відділу державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради від 03.11.2021 року та будинкової книги в даному будинку 25.06.2011 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 .
З довідки квартального комітету № 12 Смілянської міської ради від 11.10.2021 встановлено, що ОСОБА_2 з 2015 року не проживає у належному позивачу будинку.
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.
Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім`ї, укладеного при вселенні останнього.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Позивач в позовній заяві визнав, що право користування жилим приміщенням у відповідача виникло як у члена сім`ї власника.
Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника (у тому числі колишнім членом сім`ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
На час розгляду справи судом, відповідачкою не надано даних, які спростовують доводи позивача та наявні в матеріалах справи докази.
Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачем понад один рік, судом також не встановлено.
При цьому суд враховує, що проживання в іншій місцевості при втраті інтересу до спірного житла не є поважною причиною не проживання у спірному житловому приміщенні.
Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними у справі доказами, відповідач більше одного року не проживає у належному позивачу будинку, протягом року не вчиняла жодних дій з метою повернення у вказаний будинок для проживання у ньому, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим будинком.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.
На підставі 319, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. 5, 7,12, 81, 89, 141, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задоволити повністю.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн. 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: І.Я. Биченко