ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/407/22 Справа № 214/7845/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 214/7845/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 17.08.2008 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин в м. Кривому Розі по проїзній частині дороги вул. Волгоградській зі сторони майдану Горького в направлені майдану Артема рухався автомобіль марки «MERSEDESBENZ 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія - ОСОБА_2 зі швидкістю - 120 км/год. В цей час позивач переходив проїзну частину дороги вул. Волгоградської по нерегульованому пішохідному переходу, розташованому за зупинкою громадського транспорту «Зупинка Мудрьона». Рухаючись по пішохідному переходу та перетнувши подвійну полосу та фактично перебуваючи на зустрічній для ОСОБА_2 полосі дорожнього руху, останній умисно не справився з керуванням автомобіля, умисно допустив наїзд автомобілем, яким керував, на позивача.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 58/27-142 від 26.07.2008 року.

При цьому ОСОБА_2 умисно залишив місце пригоди, намагаючись втекти, однак був затриманий співробітниками ДПС. У встановленому законом порядку позивач у кримінальному провадженню визнаний потерпілим. При розгляді кримінальної справи обвинувачений ОСОБА_2 визнав провину в повному обсязі.

Злочином, скоєним ОСОБА_2 , позивачу заподіяно матеріальний збиток. Позивач зауважує на тому, що з 17.08.2008 року по 22.08.2008 року він проходив курси стаціонарного лікування в травматологічному відділенні КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» м. Кривого Рогу, та з 17.02.2009 року по 27.02.2009 року в травматологічному відділенні КЗ «Міська лікарня №1» м. Кривого Рогу та лікувався амбулаторно. При цьому, отримав стійку втрату працездатності, перебуваючи на диспансерному обліку з приводу наслідків отриманих травм.

З моменту скоєння ДТП, ОСОБА_2 , протягом майже 7 років, до розгляду кримінальної справи в суді, приймались усі заходи уникнення від кримінальної відповідальності, це: призначення повторних експертиз; підкуп експерта щодо надання завідомо неправдивого висновку; ухилення від слідства, внаслідок чого оголошувався у розшук; невизнання своєї провини в ході попереднього слідства та навіть після пред`явлення підозри. За весь цей час ОСОБА_2 не намагався відшкодувати шкоду, яку заподіяв позивачу та умисно її не визнавав. За цей час в Україні відбулась фінансова криза, яка знецінила кошти, витрачені ним на лікування, та відбулась шалена інфляція. Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) потерпілого від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за умисне не відшкодування витрачених потерпілим особистих грошових коштів, належними до сплати внаслідок вчинення злочину

Розмір втрат від інфляції за період з 17.08.2008 року по 04.07.2020 року, виходячи з розміру заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди в сумі 28 560 грн. 98 коп., становить 110 978 грн. 48 коп. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми 28 560 грн. 98 коп. за період з 17.08.2008 року по 04.07.2020 року становить 10 160 грн. 22 коп.

Крім того позивач вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, оскільки після вищевказаного випадку позивач втратив спокійний сон, став хвилюватися та нервувати, так як постійно згадує незаконні дії з боку відповідача, відчуває постійну тривогу, що винна особа спокійно пересувається, не несе ніяких покарань у вигляді позбавлення волі, має вади з пересуванням, захистити себе не зможе і від цього приходить у відчай. В результаті злочинних дій відповідача, змінився звичний спосіб його життя, він кожен рік два рази вимушений виїздити до м. Бердянська, де приймає ванни з багнюки, які зменшують його больовий синдром при ходьбі. Моральні страждання ще більше збільшилися, оскільки він, позивач, втратив віру в справедливість. До даного випадку позивач вірив в правоохоронні органи та людям, зараз же змушений в зв`язку з протиправними діями відповідача переглянути свої життєві принципи, більш уваги приділяти недовірі. Замість того, щоб нормально жити, вимушений за захистом своїх порушених прав звертатися до адвокатів і юристів за консультацією, до суду, займатися збором необхідних документів, що також завдає йому душевні переживання, що з вини відповідача він випробовує по цей час сильний біль в ногах, та сильно погіршилося його здоров`я. Позивач пережив операцію з приводу перелому ніг та загоювання голови та тулубу, більше одного року вимушений був ходити на милицях, в результаті чого до цих пір не може повернутися до звичного ходу життя. Позивач перебуває на «Д» обліку у лікарів і живе в постійному стресі від того, що у нього можуть залишитися наслідки від травм, змушений витрачати свій час для ходінь по лікарнях і витрачати гроші для відновлення свого здоров`я щорічно. Весь хід його звичного життя повністю був порушений. Він не в змозі в повному обсязі займатися своїми звичними справами. Спричинену позивачу моральну шкоду в результаті незаконних протиправних дій ОСОБА_2 він оцінює у 150 000 грн.

На підставі наведеного вище, уточнивши позовні вимог в останній їх редакції, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 28 560,98 грн., інфляційне збільшення боргу - 110 978, 48 грн., 3% річних з суми боргу - 10 160,22 грн. та 150 000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 28184 грн. 27 коп., завдану моральну шкоду у розмірі 50000 грн., у відшкодування інфляційного збільшення боргу 110 978 грн. 48 коп. та у відшкодування 3% річних з суми боргу 10 160 грн. 22 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1277 грн. 86 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що справу розглянуто за відсутності відповідача, повідомлень про час, день та місце розгляду справи відповідач не отримував, про наявність даного спору в суді першої інстанції він не був обізнаний, при цьому був позбавлений права подати свої заперечення з приводу заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідач зауважує на тому, що позивач по справі розповсюджував відносно відповідача неправдиву інформацію, порушував морально-етичну поведінку, звинувачував відповідача у підкупі експерта та навмисному затягуванні справи задля уникнення від кримінальної відповідальності.

Відповідач зауважує на тому, що нарахування інфляційного збільшення боргу та 3% річних має відбуватися після ухвалення судового рішення про стягнення боргу, а розмір моральної шкоди повинен відповідати засадам виваженості та розумності та не повинен призводити до безпідставного збагачення.

Також відповідач вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки на момент уточнення позовних вимог справа розглядалась по суті, тому позивач був не вправі збільшувати позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку позивача, апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення.

Відповідач по справі належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи в порядку ч. 9 ст. 130 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. В матеріалах справи наявне зворотне поштове відправлення, яке було направлено відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу яке повернуто на адресу суду з відміткою про те, що адресат відмовився від одержання вказаного поштового відправлення.

При цьому від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло клопотання, в якому останній просить відкласти розгляд справи у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, однак до поданого ОСОБА_3 клопотання не надано належних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин, тому колегія суддів не приймає до уваги вказане клопотання та вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, оскільки неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду, у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності без належного повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції ухвалено заочне рішення, яке, за умовами ч.1 ст. 280 ЦПК України, може бути ухвалено на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі та повідомлення його про розгляд справи, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Враховуючи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 280 ЦПК України, для ухвалення заочного рішення повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи є обов`язковим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача, який належним не повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.08.2008 року приблизно о 22 годині 00 хвилин в м. Кривому Розі по проїзній частині дороги вул. Волгоградській зі сторони майдану Горького в направлені майдану Артема рухався автомобіль марки «MERSEDESBENZ 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія - ОСОБА_2 зі швидкістю - 120 км/год. В цей час позивач переходив проїзну частину дороги вул. Волгоградської по нерегульованому пішохідному переходу, розташованому за зупинкою громадського транспорту «Зупинка Мудрьона». Рухаючись по пішохідному переходу та перетнувши подвійну полосу та фактично перебуваючи на зустрічній для ОСОБА_2 полосі дорожнього руху, де останній умисно не справився з керуванням автомобіля, умисно допустив наїзд автомобілем, яким керував, на позивача.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 58/27-142 від 26.07.2008 року.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2015 року ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 286 ч.1 КК України закрито. У зв`язку з закриттям кримінального провадження, цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (том 2 а.с.20-22).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 року, ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2015 року відносно ОСОБА_2 , в частині звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття відносно нього кримінального провадження - залишена без змін (том 2 а.с.80-84).

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач посилався на те, що з 17.08.2008 року по 22.08.2008 року він проходив курси стаціонарного лікування в травматологічному відділенні КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» м. Кривого Рогу, та з 17.02.2009 року по 27.02.2009 року - в травматологічному відділенні КЗ «Міська лікарня №1» м. Кривого Рогу та лікувався амбулаторно, на що ним було витрачено 28184 грн. 27 коп., які, на переконання повивача, підлягають стягненню з відповідача разом з втратами від інфляції за період з 17.08.2008 року по 04.07.2020 року, які становлять 110 978 грн. 48 коп. та трьома відсотками річних від простроченої суми, які становлять 10 160 грн. 22 коп.

Крім того позивач посилався на те, що в результаті незаконних протиправних дій відповідача йому спричинено моральну шкоду, оскільки після ДТП, яке сталося з вини відповідача, позивач втратив спокійний сон, став хвилюватися та нервувати, так як постійно згадує незаконні дії з боку відповідача, відчуває постійну тривогу, що винна особа спокійно пересувається, не несе ніяких покарань у вигляді позбавлення волі, має вади з пересуванням, захистити себе не зможе і від цього приходить у відчай. В результаті злочинних дій відповідача, змінився звичний спосіб життя позивача, спричинену моральну шкоду оцінює у 150 000 грн.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, є відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Верховний Суд України, у пункті 13 Постанови Пленуму від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» зазначив про те, що покладаючи обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Як передбачено ст.1192 ЦК України , якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі: розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.08.2008 року приблизно о 22 годині 00 хвилин в м. Кривому Розі по проїзній частині дороги вул. Волгоградській зі сторони майдану Горького в направлені майдану Артема рухався автомобіль марки «MERSEDESBENZ 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія - ОСОБА_2 зі швидкістю - 120 км/год. В цей час позивач переходив проїзну частину дороги вул. Волгоградської по нерегульованому пішохідному переходу, розташованому за зупинкою громадського транспорту «Зупинка Мудрьона». Рухаючись по пішохідному переходу та перетнувши подвійну полосу та фактично перебуваючи на зустрічній для ОСОБА_2 полосі дорожнього руху, де останній умисно не справився з керуванням автомобіля, умисно допустив наїзд автомобілем, яким керував, на позивача.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 2660/114 від 10.09.2008 року, у потерпілого ОСОБА_1 малися тілесні ушкодження у вигляді: садна голови, поперекової області, правої кисті, обох гомілок, синець тулуба, закритий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки з задовільним стоянням уламків, закритий перелом третини правої мало-гомілкової кістки без зміщення уламків. Виявлені у потерпілого ушкодження за характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

У зв`язку із отриманими в результаті ДТП, що сталася 17.08.2008 року, тілесними ушкодженнями, позивач ОСОБА_1 проходив курси стаціонарного лікування з 17.08.2008 року по 22.08.2008 року у Комунальному закладі «Міська лікарня № 2», з 17.02.2009 року по 27.02.2009 року у Комунальному закладі «Міська лікарня № 1», та проходив амбулаторні лікування в січні 2011 року, у вересні 2012 року, в жовтні 2012 року, при цьому позивачем, згідно листків лікарського призначення та записів у картці амбулаторного хворого, було придбано медикаменти на лікування на загальну суму 2986 грн. 77 коп. (том 1 а.с.153-159, том 3 а.с.16-26), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, у зв`язку із отриманими в результаті ДТП, що сталася 17.08.2008 року, тілесними ушкодженнями, позивачем по справі було придбано путівки на реабілітацію у період з 2009 року по 2013 рік загальною вартістю 13 342 грн. та витрачено кошти на паливно-мастильні матеріали для проїзду у санаторій з реабілітації у м. Бердянськ - 557 грн. 50 коп. При цьому необхідність проведення реабілітації у зазначені періоди підтверджена листком лікарських призначень, планом реабілітаційних заходів та витягом з медичної карти (том 1 а.с. 160-161, том 3 а.с. 17,19,20-26).

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 13 899,50 грн. витрат, понесених позивачем на реабілітацію та кошти на паливно-мастильні матеріали для проїзду у санаторій з реабілітації у м. Бердянськ, розмір яких підтверджено належними та допустимими доказами.

При цьому колегія суддів вважає недоведеними позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь вартості пошкоджених мобільних телефонів, а саме мобільного телефону Nokia 95 8 GB, вартістю 6299 грн., та мобільного телефону Nokia 79, вартістю 4999 грн., оскільки як матеріали цивільної справи, так і наявні в матеріалах цивільної справи копії матеріалів кримінального провадження № 0000470, не містять належних та допустимих, в розумінні ст.ст.12,82 ЦПК України, доказів пошкодження вказаних мобільних телефонів в результаті неправомірних дій відповідача.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено завдану позивачу внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, матеріальну шкоду на суму 16 886, 27 грн. (2986 грн. 77 коп. (вартість придбаних позивачем медикаментів) + 13 899,50 грн. (витрати, понесених позивачем на реабілітацію та кошти на паливно-мастильні матеріали для проїзду у санаторій з реабілітації у м. Бердянськ) = 16 886, 27 грн.), дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, спричинена позивачу внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню і не пов`язана з розміром цього відшкодування та відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб, якщо інше не встановлено законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається із положень ст.1167, 1168 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, як що шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; м оральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнав моральних страждань, які полягають в негативних змінах в його житті: фізичному болю, переживаннях, тривозі, втраті віри у справедливість. В зв`язку з травмою змінився його спосіб життя, він вимушений щорічно виїздити до м. Бердянська з метою отримання процедур, що зменшують його больовий синдром при ходьбі, це відобразилося на характері та обсязі душевних та фізичних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач тривалий час. Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідач тривалий час не вжив заходів для відшкодування завданої шкоди. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Крім того, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню кошти в рахунок відшкодування інфляційного збільшення боргу та три відсотка річних з суми боргу, з огляду на наступне.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

В даному випадку, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, яке не виконувалося ОСОБА_2 , не ухвалювалося.

За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні, що повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в Постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, провадження № 61-12530св18.

Тому колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування інфляційного збільшення боргу та 3% річних має відбуватися після ухвалення судового рішення про стягнення боргу.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 16 886, 27 грн. та моральна шкода в розмірі 50 000 грн.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач по справі розповсюджував відносно відповідача неправдиву інформацію, порушував морально-етичну поведінку, звинувачував відповідача у підкупі експерта та навмисному затягуванні справи задля уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не стосуються предмета позову.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що розмір моральної шкоди повинен відповідати засадам виваженості та розумності та не повинен призводити до безпідставного збагачення колегією суддів було прийнято до уваги при визначенні розміру морального відшкодування, у зв`язку з чим колегія суддів, виходячи з міркувань розумності та справедливості, визначила розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 50 000 грн., а не в розмірі 150 000 грн., який заявлений позивачем.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, так як на момент уточнення позовних вимог справа розглядалась по суті, тому позивач був не вправі збільшувати позовні вимоги, оскільки ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2020 року позивачу, за поданою ним заявою, було поновлено процесуальний строк для подачі уточненої позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 16 886 грн. 27 коп. та моральної шкоди розмірі 50000 грн.

Крім того, відповідно до ст. ст.140, 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в сумі 686 грн. 86 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити відмовити.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, інфляційних втрат, трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 16 886 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 27 коп. та моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: