Номер провадження: 22-ц/813/4083/22
Номер справи місцевого суду: 522/9181/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ленець Олега Васильовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року про передачу справи на розгляд іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси до ОСОБА_2 з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2020 року вказано позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків.

У липні 2020 року представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року прийнято до провадження та відкрито провадження по вказаній цивільній справі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції вчинені дії щодо забезпечення позову, витребування доказів і інформації по справі.

Також, в ході розгляду справи сторона позивача уточнювала позовні вимоги, зокрема 06.07.2021 року до районного суду представником позивача подано заву про уточнення позовних вимог.

Крім того, 06.07.2021 року представником відповідача подано до суду клопотання, в якому заявник просив передати справу до належного суду за місцем знаходження спірного майна, а саме до Овідіопольського районного суду Одеської області.

В судовому засіданні суду першої інстанції 06.07.2021 року протокольною ухвалою прийнято заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, направлено за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ленець О.В. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що провадження по справі відкрито, а відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Апелянт вказує, що ураховуючи те, що змін у складі відповідачів не було, суд першої інстанції повинен був у всякому разі залишити розгляд даної справи у Приморському районному суді м. Одеси, однак дані обставини районним судом не враховано.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 30 ЦПК України, прийшов до висновку, що дана справа підсудна Овідіопольському районному суду Одеської області.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду.

Матеріалами справи встановлено наступне.

09.06.2020 року адвокат Чумаченко Святослав Олександрович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав до Приморського районного суду м. Одеси до ОСОБА_2 позовну заяву, в якій просив суд:

встановити факт проживання спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2010 по вересень 2019 року;

визнати спільною сумісною власністю подружжя:

- однокімнатну квартиру, загальною площею 47,6 кв. м., житловою площею 11,2 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- апартаменти зблокованого дачного котеджу, загальною площею 78,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , апартаменти № НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки Hyundai, модель Tucson, 2016 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_3 ;

- квартиру, загальною площею 95,0 кв. м., житловою площею 45,9 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- машино-місце № НОМЕР_4 , загальною площею 25,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

визнати право власності за ОСОБА_1 на:

- Ѕ частку однокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв. м., житловою площею 11,2 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Ѕ частку апартаментів зблокованого дачного котеджу, загальною площею 78,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , апартаменти № НОМЕР_1 ;

- Ѕ частку автомобілю марки Hyundai, модель Tucson, 2016 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_3 ;

визнати право власності за ОСОБА_2 на:

- Ѕ частку однокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 11,2 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Ѕ частку апартаментів зблокованого дачного котеджу, загальною площею 78,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , апартаменти № НОМЕР_1 ;

- Ѕ частку автомобілю марки Hyundai, модель Tucson, 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_3 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 , в сумі 1 465 900,65 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки ОСОБА_1 в машиномісці АДРЕСА_6 на суму 134 527,50 грн.;

вирішити питання розподілу судових витрат.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач визначив підсудність справи Приморському районному суду м. Одеси, оскільки позов стосується нерухомого майна та спірне майно по вул. Середньофонтанській та вул. Педагогічній (Приморський район м. Одеси) має найбільшу вартість, ніж майно, що знаходиться в Овідіопольському районі Одеської області.

Районний суд погодився з визначеною позивачем підсудністю та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року прийнято до провадження та відкрито провадження по вказаній цивільній справі.

Надалі, 06.07.2021 року сторона позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, та відповідно останніх уточнень, позивач просив суд:

встановити факт проживання спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2010 по вересень 2019 року;

визнати спільною сумісною власністю подружжя:

- апартаменти зблокованого дачного котеджу, загальною площею 78,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , апартаменти № НОМЕР_1 ;

- апартаменти зблокованого дачного котеджу, загальною площею 77,3 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_7 ;

- автомобіль марки Hyundai, модель Tucson, 2016 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_3 ;

- квартиру, загальною площею 95,0 кв. м., житловою площею 45,9 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- машино-місце № НОМЕР_4 , загальною площею 25,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

визнати право власності за ОСОБА_1 на: - Ѕ частку апартаментів зблокованого дачного котеджу, загальною площею 78,8 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , апартаменти № НОМЕР_1 ;

визнати право власності за ОСОБА_2 на: - Ѕ частку апартаментів зблокованого дачного котеджу, загальною площею 78,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , апартаменти № НОМЕР_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Hyundai, модель Tucson, 2016 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_3 у розмірі 258 325,00 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 в сумі 922 212,50 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки ОСОБА_1 в машино-місці №106, загальною площею 25,8 кв. м., по АДРЕСА_3 на суму 269 113,50 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки в апартаменті № 134, розташований за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 1 246 877,84 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Разом з цим, 06.07.2021 року сторона відповідача подала до суду заяву про виявлення непідсудності справи, яка мотивована тим, що відповідно до позовних вимог єдиним майном, права на яке оспорюються позивачем, є апартамент за адресою: АДРЕСА_9 . Інші позовні вимоги мають характер компенсаційних стягнень в грошовій формі та не є позовними вимогами щодо нерухомого майна. Відповідач вказував, що до майнової вимоги щодо визначення права власності на апартаменти застосовуються правила виключної підсудності та з посиланням на ч. 1 ст. 31, п. 9 ст. 187, ст. 378 ЦПК України просив передати справу до Овідіопольського районного суду Одеської області за місцем знаходження спірного майна.

В судовому засіданні 06.07.2021 року судом першої інстанції протокольною ухвалою прийнято уточнені позовні вимоги та ухвалою суду від 06.07.2021 року справу направлено за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Під час розгляду апеляційної скарги апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено в ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Параграф 3 Глави 2 Розділу І ЦПК України закріплює правила щодо визначення територіальної юрисдикції (підсудності).

За загальним правилом (ст. 27 ЦПК України) підсудність справ визначається за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача.

Разом з тим, норми ЦПК України також закріплюють альтернативну підсудність (ст. 28 ЦПК України, підсудність справ за вибором позивача) та виключну підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Так, змістом статті 30 ЦПК України, що регламентує виключну підсудність, визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою (ч. 1 ст. 30 ЦПК України).

Згідно пунктів 41-43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об`єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК (ст. 30 ЦПК України в редакції закону від 15.12.2017 року) встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 506/33/19, у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 404/3167/18.

За матеріалами даної цивільної справи вбачається, що спір виник, зокрема, з приводу нерухомого майна, яке позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, визнати за кожним із сторін право власності на частину нерухомого майна, компенсувати позивачу за рахунок відповідача вартість іншої частини майна у праві спільної сумісної власності сторін на майно, а отже на даний позов розповсюджується дія ч. 1 ст. 30 ЦПК України, у зв`язку з чим районним судом правильно застосовано до даного позову виключну підсудність.

Як вже зазначалось, якщо пред`явлено позов про право власності на кілька об`єктів нерухомості, розташованих у різних районах міста чи в різних містах, то позов пред`являється до суду за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

До заяви про уточнення позовних вимог стороною позивача доданий Висновок експерта № ЕС-2401-1-1746.21 за результатами проведеної судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі № 522/9181/20, складеного 29.06.2021 року судовим експертом Судової незалежної експертизи України Клівак Оленою Володимирівною, та відповідно до цього висновку ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 (будівництво якого здійснювалося за Договором № 408/2 «Про пайову участь будівництва житла» від 06.01.2016 року з урахуванням додаткових угод №№1-4) за станом на дату укладення Додаткової угоди № 4 - 26.02.2016 року, виходячи з її стану на дату оцінки - «від будівельників», становила 1 844 425 грн.; ринкова вартість машино-місця № 106, загальною площею 25,8 кв. м., в паркінгу по АДРЕСА_3 (будівництво якого здійснювалося за Договором № 34 «Про пайову участь будівництва паркінгу» від 09.01.2016 року з урахуванням додаткових угод №№1-3) за станом на дату укладання Додаткової угоди № 3 - 26.02.2016 року, виходячи з його стану на дату оцінки - «від будівельників», становила 538 227 грн, (т. 3 а. с. 101-154).

З огляду на те, що дана судова оціночно-будівельна експертиза вчинена 29.06.2021 року судовим експертом, що має відповідну кваліфікацію, з детальним описом проведеної оцінки, у колегії суддів відсутні сумніви щодо дійсності встановленої даною експертизою вартості квартири та машино-місця.

Разом з тим, відповідно до копії договору дарування, укладеного 24 липня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , експертна оцінка апартамента зблокованого дачного котеджу під АДРЕСА_11 , згідно звіту оцінювача ОСОБА_4 від 24.07.2017 року, складала 150 095,54 грн. (т. 1 а. с. 132-133).

Між тим, згідно договору купівлі-продажу, укладено 21 квітня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» та ОСОБА_2 , продаж апартаменту зблокованого дачного котеджу під АДРЕСА_11 , загальною площею 77,3 кв. м., вчинений за 425 150,00 грн. (а. с. 41-43 т. 3).

Також, відповідно до копії договору купівлі-продажу, укладеного 21 квітня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» та ОСОБА_2 , продаж апартаменту зблокованого дачного котеджу під № 133, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 78,8 кв. м., вчинений за 433 400,00 грн. (а. с. 207-208 т. 1).

Між тим, позивач в позові просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частки в апартаменті № 134, розташований за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 1 246 877,84 грн.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо дійсної вартості спірного майна, а саме апартаментів зблокованих дачних котеджів під № 133 та під № 134, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ., станом на час подачі уточненого позову, проте, враховуючи, що зазначені об`єкти нерухомості розташовані в курортній частині Одеської області і позивачем в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 19.10.2020 року зазначено середньозважену вартість 1 кв. м. нерухомості за місцем розташування апартаменту у сумі 1140 доларів США, що апеляційний суд вважає доречним, то можна визначити вартість апартаменту зблокованого дачного котеджу під № 133, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що має загальну площу 78,8, у сумі 89 832 доларів США, а вартість апартаменту зблокованого дачного котеджу під № 134, що знаходиться за тією ж адресою та має загальну площу 77,3 кв. м., становить у сумі 88 122,00 доларів США.

Оцінюючи наведене у сукупності, апеляційний суд погоджується з районним судом, що вказана справа підсудна Овідіопольському районному суду Одеської області, виходячи з того, що найкоштовнішими спірними об`єктами нерухомості на час передачі судом справи за підсудністю, є апартаменти зблокованих дачних котеджів під № 133 та під № 134, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Доводи апелянта про те, що районним судом не враховано положення, що справа прийнята судом до свого провадження та змін у складі відповідачів не було, отже суд повинен був залишити розгляд справи у Приморському районному суді м. Одеси, колегією суддів не приймаються з огляду на таке.

Згідно положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Натомість частина цієї статті встановлює, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

При цьому положення ст. 32 ЦПК України закріплюють, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Також, згідно ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

За приписами ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Отже, системний аналіз вказаних норм процесуального закону дає підстави вважати, що безумовною підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю являється прийняття судом рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), у разі пред`явлення учасником справи під час розгляду справи в суді першої інстанції заяв про непідсудність справи.

В той же час наділення цивільним процесуальним законом учасника справи правом заявляти до районного суду клопотання про непідсудність справи повинна відповідати можливості районним судом таке клопотання задовольнити та передати справу за встановленою підсудністю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Крім того, вказуючи про учасника справи, законодавець не розмежовує позивача та відповідача, при цьому відповідач має можливість дізнатися про розгляд справи за його участі та порушення правил підсудності вже після відкриття провадження у справі та надходження на його адресу відповідної ухвали з копією позовної заяви.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що законодавець надає можливість після відкриття провадження направити справу за встановленою підсудність у разі надходження відповідного клопотання від учасника справи.

В даному випадку представник відповідача надав до суду відповідне клопотання, за розглядом якого районним судом встановлено підсудність цієї справи Овідіопольському районному суду Одеської області, а тому направляючи справу на розгляд до іншого суду, районний суд діяв у передбаченому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року про направлення справи за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права щодо визначення підсудності, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ленець О.В. слід залишити без задоволення та саму ухвалу - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ленець Олега Васильовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року про направлення справи за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено: 07.02.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова