Справа № 461/7834/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/21/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Львів» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2021 року у складі судді Зубачик Н.Б. справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Львів», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до ТзОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ ЛЬВІВ» та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з ТзОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ ЛЬВІВ" на її користь грошові кошти в розмірі 191 545 грн. 67 коп., які складаються: з коштів сплачених за ненадані туристичні послуги в розмірі 56 690 грн., 3% річних від простроченої суми - 368 грн. 10 коп., інфляційних втрат - 132 грн. 27 коп. та пені 134 355 грн. 30 коп.

Вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2021 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір на туристичне обслуговування №M3T/21-STH27061AO, відповідно до умов якого турагент, згідно із заявкою туриста на бронювання туристичних послуг та умов договору, за встановлену договором плату, зобов`язався забезпечити (організувати) надання туристичних послуг туристу, а останній зобов`язався на умовах договору прийняти та оплатити їх. Загальна вартість послуг, що надаються відповідно до умов договору, становить 56 690 грн., які було оплачено позивачем. Однак, на заплановану дату 27.06.2021 ОСОБА_6 туристичних послуг не отримала. Позивач зазначила, що кошти за туристичні послуги відповідачі не повернули. Просила позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ ЛЬВІВ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 191 545 грн. 67 коп., які складаються з коштів, сплачених за ненадані туристичні послуги в розмірі 56 690 грн., 3% річних від простроченої суми - 368 грн. 10 коп., інфляційних втрат - 132 грн. 27 коп. та пені - 134355 грн. 30 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ ЛЬВІВ» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1915 грн. 47 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів», в особі директора Брилліантової А.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є безпідставним, таким, що не відповідає обставинам справи, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального права та всупереч правовій позиції Верховного Суду в аналогічній категорії справ.

В обґрунтування доводів скарги покликається на те, що ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів» здійснює посередницьку (представницьку) діяльність із надання туристичних продуктів від імені та в інтересах Туристичної компанії MOUZENIDIS TREVEL A.E (Грецька Республіка).

На підставі Агентського договору на реалізацію туристичного продукту №АДТА/17-LVO.00463 від 05.04.2017 з наступними змінами та доповненнями, укладеного між Відповідачем ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів» та третьою особою ФОП ОСОБА_2 , останньому було надано право на реалізацію на території України туристичних продуктів туроператора нерезидента MOUZENIDIS TREVEL A.E.

За заявкою на бронювання STH27061АО ФОП ОСОБА_2 укладено з позивачем Договір на туристичне обслуговування МЗТ/21 - STH27061АО від 04 червня 2021 року, в преамбулі якого турагентом, всупереч вимогам агентського договору та встановленого шаблону не прописано, що туроператор діє не в своїх інтересах, а здійснює туристичне обслуговування від імені та в інтересах туристичної компанії MOUZENIDIS ОСОБА_7 , яка безпосередньо надає туристичний продукт.

У пункті 1.2 Договору на туристичне обслуговування зазначено, що «туроператор через турагента зобов`язується забезпечити надання комплексу туристичних послуг», а саме надання таких здійснюється туроператором-нерезидентом, що має випливати з преамбули договору.

Вартість туристичного продукту за заявкою STH27061АО оплачена на їх рахунок в сумі 53 910,00 грн. двома платежами: 04.06.-14 250 грн. та 08.06. 39660 грн.

З метою надання туристичних послуг всі кошти за замовленням STH27061АО були своєчасно перераховані туроператору-нерезиденту MOUZENIDIS TREVEL A.E. Зазначені суми є транзитними для відповідача і знаходяться під його відповідальністю до моменту завершення всіх необхідних розрахунків між Сторонами.

Отримані кошти з боку грецького туроператора MOUZENIDIS ОСОБА_7 мали бути спрямовані на розрахунки з відповідними третіми особами, у яких безпосередньо заброньовані туристичні послуги за заявками, як це передбачено Агентським договором за нерезидентом №MT/GR-Lvo/16.

Тому вважає, що обов`язок щодо повернення коштів за договором виникає у нерезидента MOUZENIDIS ОСОБА_8 .

Враховуючи, що відповідач ТзОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ ЛЬВІВ» не зберегло кошити у себе, не набуло на них права власності (тобто майно не безпідставно набуте), а перерахувало нерезиденту грецькому туроператору MOUZENIDIS ОСОБА_7 з метою надання Позивачу туристичних послуг й не має на своїх рахунках, то за приписами ст.1212 ЦК України не зобов`язане повертати майно (гроші), які не має та ніколи не мало у своїй власності, а лише мало на своєму зберіганні до моменту, коли буде здійснено повернення цих коштів від нерезидента.

До моменту повернення коштів нерезидентом відповідачу ці кошти вважаються фактично понесеними витратами туроператора ТзОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ ЛЬВІВ».

Враховуючи вищенаведене і зважаючи на правову позицію, висловлену Верховним судом України у постанові №6-42цс13 від 03.07.2013, що майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, відповідач немає нести майнової відповідальності перед позивачем, оскільки ТзОВ ««МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ ЛЬВІВ» забронювало тур для позивача, здійснило повну оплату за даний тур на користь приймаючої сторони, але тур не розпочався не з вини туроператора.

Про всі вищенаведені обставини відповідач своєчасно повідомив третій особі ФОП ОСОБА_2 , крім того, за даною заявкою турагента повідомлено про те, що туроператор надіслав претензію на повернення коштів за належністю. На сьогодні також пред`явлено позов до MOUZENIDIS ОСОБА_7 щодо всіх невиконаних замовлень. Тобто, відповідачем вжито всіх можливих заходів для повернення сплачених позивачем коштів за ненаданий продукт.

Просить врахувати, що сума нарахованих штрафних санкцій вдвічі перевищує суму боргу, безпідставне стягнення таких з відповідача спричинить неповернення коштів іншим туристам за їх заявками, тому підставі ч.3 ст. 551 ЦК України вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Проте суд першої інстанції не врахував, що стягнення пені у розмірі, який більше ніж у двічі перевищує розмір збитків, не може вважатися таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, а тому з урахуванням встановлених обставин, вважає, що розмір пені мав бути зменшений як мінімум до розміру вартості оплачених туристичних послуг.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2021 року та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення грошових коштів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04 червня 2021 року між замовником ОСОБА_5 та Турагентом ФОП ОСОБА_2 , що діє на підставі доручення за Агентським договором № АДТА/17-LVO/00463 від 05.04.2017 року від імені Туроператора ТзОВ «Музенідіс Тревел» укладено договір на туристичне обслуговування №M3T/21-STH27061AO.

Відповідно до вказаного Договору на туристичне обслуговування п. 5.1 Розділу 5 туроператор зобов`язаний забронювати та надати Замовнику Турпродукт, замовлений Замовником в повному обсязі, кількості, якості та у визначенні цим Договором терміни, про які сторони попередньо домовилися, за умови повної сплати вартості Турпродукту Замовником у строки, встановлені даним Договором та Додатками до нього, видати Замовникові документи, якщо вони не були отримані від Турсубагента, необхідні для отримання туристичних послуг та підтвердження статусу Замовника та осіб, які з ним подорожують. У випадку виникнення обставин, що роблять неможливим надання Замовнику послуг з вини Туроператора, у разі не вжиття заходів для заміни замовлених послуг на альтернативні, повернути кошти, оплачені Замовником, за винятком фактично понесених Туроператором або Турсубагентом витрат (п.5.3 Розділу цього ж). Замовник має право на отримання комплексу туристичних послуг, передбачених Договором (п.6.4 роз. 6).

Згідно із додатком №1 до договору на туристичне обслуговування від 04.06.2021, вартість Турпродукту відповідно до Договору становить 56 690 грн. 00 коп. Початок туру: 27.06.2021 по 07.07.2021+1.

До туристичних послуг за даним туром входить: авіапереліт Львів - Салонікі з датою вильоту 27.06.2021 року; авіапереліт Салонікі-Львів з датою вильоту 07.07.2021 року; готель Blue Dolphin Hotel 4* /а.с.14/.

Факт оплати туристичних послуг в сумі 56690 грн. підтверджується квитанцією №0.0..1 від 04.06.2021 в розмірі 14250 грн., квитанцією №0.0..1 від 08.06.2021 в розмірі 42440 грн., призначення платежу за туристичні послуги (а.с.16-17).

29.06.2021 ОСОБА_9 звернулася до ФОП ОСОБА_2 із письмовою заявою на повернення коштів, які отримані за бронювання туру в сумі 56690 грн., оскільки тур було анульовано туроператором ТзОВ «Музенідіс Тревел» в односторонньому порядку (а.с.15).

Відповідно із агентським договором №MT/GR- Lvo/16 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг від 04.01.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Львів», іменоване як компанія та грецькою компанією MOUZENIDIS TRAVEL TRAVEL AGENCY TOURISM AND HOTELS ENTERPRISES SOCIATE ANONYME», іменованої як партнер, компанія зобов`язується за винагороду здійснювати угоди та/або правочини з реалізації сформованих партнером туристичних продуктів й/або окремих туристичних послуг, а також забезпечити комплекс заходів з їх реалізації на умовах цього Договору. Реалізація туристичного продукту (комплекс послуг по розміщенню туриста, екскурсійні послуги, послуги гідів-перекладачів, а також інші послуги) й/або окремих туристичних послуг (в т. ч. авіаперевезення, наземне обслуговування та інші послуги), надані згідно з заявками компанії здійснюються компанією за дорученням та від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок партнера. Компанія здійснює свою діяльність на умовах повної фінансової самостійності. Витрати компанії, спрямовані на реалізацію туристичного продукту в обов`язковому порядку мають бути попередньо узгоджені з партнером і в письмовій формі партнером підтверджені.

Згідно із п.7.2 агентського договору №MT/GR- Lvo/16 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг від 04.01.2016 року, при настанні обставин непереборної сили термін виконання зобов`язань збільшується пропорційно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань за цим договором, повинна протягом 2 днів повідомити іншу сторону про настання і припинення обставин, що перешкоджають виконанню зобов`язань за договором. Належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх продовження є документи, що видаються компетентними органами відповідної країни.

Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про туризм" туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Відповідно до ст. 20 ЗУ "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

За змістом ч. 9 ст. 20 ЗУ "Про туризм" туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

За правилом ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послу і одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Згідно із наведеною нормою закону саме туроператор, а не турагент є особою, яка несе відповідальність перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Верховний Суд України у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13 зробив правовий висновок про те, що «за частинами першою, другою, десятою статті 20, частиною другою статті 30, частинами першою, другою статті 32, частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року № 324/95-ВР (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частиною четвертою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, статей 610,611, частиною п`ятою статті 653, частиною першою статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі№ 569/16256/19 (провадження № 61-9034св20) та у постанові Верховного Судуу складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 559/1604/18 (провадження №61-782св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Туристичні послуги відповідно до умов договору мав надавати саме туроператор, тобто у даному випадку відповідач ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів», з яким позивачем було укладено договір на туристичне обслуговування. За таких обставин, саме ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів» повинне нести відповідальність за порушення умов договору.

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить висновку, що ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів» порушило умови договору на туристичне обслуговування, оскільки матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується той факт, що туристичні послуги за договором позивачу в обумовлений сторонами строк надані не були, а сплачені позивачем кошти за туристичні послуги не повернуті.

В свою чергу, із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 01 лютого 2022 року у справі №914/4064/21 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Музендіс Тревел Львів» (79039, м. Львів, вул. Шевченка Т., буд. 31, офіс 32, ідентифікаційний код 38098866), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Музендіс Тревел Львів», призначено розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гаврилюка О.Р.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист

є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу № 2597-VIII).

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді апеляційної інстанції, необхідно застосовуввати норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи апеляційним судом, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

Отже, спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

З урахуванням зазначених вимог цивільного процесуального законодавства оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим, закриття провадження у справі призведе до перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням строків звернення з вимогами до боржника, встановлених статтею 45 Кодексу № 2597-VIII, а до цього статтею 23 Закону № 2343-XII.

Таким чином, виходячи зі змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати, а справу необхідно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Музендіс Тревел Львів».

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, ст. 374, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2021 року скасувати.

Справу № 461/7834/21 за ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Львів» про стягнення грошових коштів, передати до Господарського суду Львівської області, на розгляді якого перебуває справа № 914/4064/21 про неплатоспроможність боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Львів».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 червня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк