Справа № 308/7956/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Лецак Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, нарахованої відповідно до статті 625 ЦК України як захід цивільної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» 16.06.2021 засобом поштового зв`язку звернулося із позовною заявою до позичальника ОСОБА_1 , поручителя ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року в розмірі 16 428,67 долар США, нарахованої відповідно до статті 625 ЦК України як захід цивільної відповідальності /а.с.1-37/.

Позов обґрунтований тим, що 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №MKMOGA00000031, згідно з яким відповідачу ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 76 530,00 долар США на термін до 10.04.2028 року. На забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір іпотеки, а також договір поруки з поручителем ОСОБА_2 .

У порушення умов кредитного договору, вимог статей 509, 526, 1054 ЦК України позичальник не виконував зобов`язання з своєчасної сплати платежів за кредитом, процентів за користування коштами за кредитним договором, у зв`язку з чим у позичальника виникла заборгованість.

05.09.2013 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення звернення на предмет іпотеки. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, однак ухвалення рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 71 463,03 долар США.

Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2015 року, тобто за період з 11.04.2008 року по 03.09.2013 року, то за період після подання позовної заяви від 05.09.2013 року, з 06.09.2013 по 06.05.2021 відповідач має заборгованість в розмірі 3% річних.

Посилаючись на викладене просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 16 428,67 долар США, що за курсом 27,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.05.2021 року за кредитним договором №MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року складає 455567, 02 грн. та стягнути судові витрати.

30 грудня 2021 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали через канцелярію суду відзив на позовну заяву /а.с.55-62/.

Щодо позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 зазначають, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, а відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити штрафну фінансову санкцію, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Перебіг позовної давності для штрафної фінансової санкції за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Оскільки позовна давність щодо частини основного зобов`язання спливла до звернення позивача до суду, також позовна давність спливла і до вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 3 % річних.

Щодо позовних вимог АТ КБ «Приватбанк до ОСОБА_2 зазначають, що ОСОБА_2 у даній цивільній справі виступає в якості поручителя. Позов про стягнення заборгованості, в тому числі до ОСОБА_2 , подано 02 червня 2021 року, тобто зі спливом шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, отже позивач втратив право в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання у зв`язку із припиненням поруки.

Враховуючи вищенаведене, просять суд в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» Чермак Н.Е., ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Також просять суд поновити строк на подання відзиву, так як відповідачі, які не являються фахівцями в галузі права, уклали договір про надання професійної правової допомоги з адвокатом Поповим О.М. лише 20.12.2021, про що надають відповідні докази.

11 січня 2022 року засобом поштового зв`язку представником позивача подано до суду відповідь на відзив /зареєстровано канцелярією суду 17.01.2022/, в якому наведені доводи, аналогічні наведеним в позовній заяві. Щодо строків позовної давності зазначає, що оскільки позичальник свої зобов`язання за Договором не виконав, то такий договір не може вважатись виконаним; строк позовної давності позивачем не пропущено. Щодо договору поруки зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором; порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі /а.с.69-78/.

Заяви ( клопотання) учасників справи.

Разом з позовною заявою позивачем були заявлені клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

20 грудня 2021 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Поповим О.М. подано через канцелярію суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання /а.с.52-53/.

04 січня 2022 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення підготовчого судового засідання /а.с.63-66/.

25 січня 2022 року представником відповідачів адвокатом Поповим О. подано до суду заяву про відкладення підготовчого судового засідання /а.с.80-81/.

25 лютого 2022 року представником відповідачів адвокатом Поповим О. подано до суду заяву про відкладення підготовчого судового засідання /а.с.93-94/.

25 березня 2022 року представником відповідачів адвокатом Поповим О. подано до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання без його участі /а.95-96/.

23 травня 2022 представником відповідачів адвокатом Поповим О. подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності /а.с.100-101/.

В судовому засіданні 13.06.2022 представником позивача адвокатом Пацкан І.І. подані для огляду в судовому засіданні копії повідомлень про вручення поштових відправлень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , реєстр згрупованих поштових відправлень, а також копію додаткової угоди № 1 до кредитного договору № MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року.

В судовому засіданні 13.06.2022 представником позивача адвокатом Пацкан І.І. заявлено клопотання про поновлення процесуальних строків подання доказу до суду, а саме: додаткової угоди № 1 до кредитного договору № MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року; заявляючи клопотання, адвокат Пацкан І.І. посилався на воєнний стан як на причину пропуску строку.

20 червня 2022 відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через канцелярію суду подано пояснення /а.с.117-120/.

21 липня 2022 року представником відповідачів адвокатом Поповим О. подано до суду клопотання про відкладення судового засідання /а.с.124-126/.

28 липня 2022 представником відповідачів адвокатом Поповим О. подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2021 відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження /а.с.46-47/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с.97-98/.

Суд поновлює відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позов, так як такий відзив поданий через канцелярією суду 30.12.2021, а в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги серії ОА № 1048300 від 20.12.2021, відповідно до якого адвокат Попов О.М. надає правову допомогу відповідачу ОСОБА_2 ; та ордер серії ОА № 1049671 від 30.12.2021, відповідно до якого адвокат Попов О.М. надає правову допомогу відповідачу ОСОБА_1 , отже відповідачі отримали професійну правову допомогу не раніше 20.12.2021, а відтак суд визнає причини пропуску процесуального строку поважними.

В судовому засіданні 09.06.2022 для з`ясування обставин, на які посилався позивач в позовній заяві та доданих до неї доказах, а відтак і для правильного вирішення спору, суд з`ясовував точну дату отримання позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 вимоги кредитора від 25.07.2013 про дострокове повернення суми кредиту; в рамках з`ясування зазначеного питання представником позивача адвокатом Пацкан І.І. в судовому засіданні 13.06.2022 було надано суду для огляду копії повідомлень про вручення поштових відправлень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , а також реєстр згрупованих поштових відправлень.

Суд не досліджує доказ, поданий представником позивача адвокатом Пацкан І.І. в судовому засіданні 13.06.2022, а саме: додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї.

Частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Представник позивача послався на те, що воєнний стан, введений в Україні з 24.02.2022 перешкодив позивачу подати доказ - додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року разом з позовною заявою, що суд не вважає поважною причиною пропуску строку, так як даний позов заявлений 16.06.2021 шляхом надсилання позовної заяви з додатками засобом поштового зв`язку, тобто за 8 місяців до оголошення воєнного стану, позивач являється юридичною особою, в справі приймають участь два представники позивача адвокати Єрмолов Є.М., Пацкан І.І., а тому причину пропуску процесуального строку, наведену представником позивача адвокатом Пацкан І.І., суд вважає неповажною. Інших обставин, що свідчили б про поважність пропуску строку, представник позивача не навів, а представник відповідачів заперечував проти поновлення процесуального строку, відтак суд приходить до висновку, що зазначений доказ поданий з порушенням встановленого порядку подання доказів в суді, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд не вдається до дослідження такого доказу.

Пояснення представників сторін в судовому засіданні.

Представник позивача адвокат Пацкан І.І. в судових засіданнях 09.06.2022, 20.06.2022 позов підтримав з підстав, викладених у такому. Додатково пояснив, що на момент розгляду справи, що знаходиться на розгляді, предмет іпотеки реалізований не був; позов до позичальника та поручителів про стягнення тіла кредиту, відсотків, штрафів, пені не заявлявся. Враховуючи надсилання позичальнику та поручителям досудової вимоги за вих. № 30.1.0.0/2 357 від 25.07.2013 року про повернення суми кредиту, отримання цієї досудової вимоги ОСОБА_2 03.08.2013 , ОСОБА_3 03.08.2013, ОСОБА_4 03.08.2013, ОСОБА_5 03.08.2013, ОСОБА_1 02.08.2013, вважає, що строк виконання зобов`язання настав 06.09.2013.

Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Попов О.М. у судових засіданнях 09.06.2022, 20.06.2022 у задоволенні позову просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

В судове засідання 28.07.2022 представники сторін не з`явилися.

Фактичні обставини, встановлені судом.

11.04.2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKMOGA00000031. Відповідно до п.8.1 договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 11.04.2008 року до 10.04.2028 включно у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 76 530 доларів США на наступні цілі: у розмірі 60 000 доларів США - на споживчі цілі, у розмірі 1200,00 доларів США - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 430 доларів США - страхування майна, 300 доларів США - страхування платежів, передбачених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,04 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів. Погашення заборгованості за договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 753,38 доларів США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії /а.с.13-15/.

Відповідно до п. 8.1.1. позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які передбачені п.8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п.8.1 даного договору, тобто до 10.04.2028.

Згідно п. 8.1.2. у разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в т.ч. сплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Пунктом 8.3 договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку загальною площею 148,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 5.5. терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користуванням кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

В пункті 2.2.10 договору передбачено, що при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3., позичальник зобов`язався достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі.

Абзацом б) п.2.3.3 передбачено, що у випадках затримання сплати частини кредиту та /або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати постачальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов даного договору, позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотків за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність.

Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої пунктом 8.1, 8.1.1, 8.1.2 цього договору (10 квітня 2028 року), у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених пунктом 2.3.3 цього договору (пункт 2.3.7 кредитного договору).

Одержання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 60 000 доларів США підтверджується копією заяви про видачу готівки №1 від 11 04.2008 року та копією ордеру розпорядження від 11 04.2008 року /а.с.19/.

11.04.2008 року між «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 поручився перед «Приватбанк» за виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № MKMOGA00000031 на суму 60 000 доларів США /п.16 договору/. Відповідно до п.5.5 договору у випадку невиконання боржником будь якого зобов`язання, передбаченого п.1 договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі п`яти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору. Пунктом 12 передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором /а.с.20/.

Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала.

12 вересня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки будинок за адресою АДРЕСА_1 ; дата звернення з вказаним позовом до суду зазначена в описовій частині рішення суду /а.с.4/.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2015 року по справі 308/15870/13-ц звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №mkmoga00000031 від 11.04.2008 року в розмірі 88409,64 дол. США, (з яких станом на 03.09.2013 року 71361,68 дол. США заборгованість за кредитом; 7282,35 заборгованість за відсотками; 478,51 дол. США заборгованість з комісії за користування кредитом; 5047,32 дол. США заборгованість з пені; 31,29 дол. США штраф (фіксована частина); 4208,49 грн. штраф (процентна складова), що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2013 року складає 706393,04 грн. на предмети іпотеки, а саме: будинок загальною площею 148,10 кв.м., житловою площею 25,80 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № mkmoga00000031 від 11.04.2008 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094, ) з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки. Зупинено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Рішенням суду встановлено, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» надсилалася на адресу відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 досудова вимога за вих. № 30.1.0.0/2 357 від 25.07.2013 року про повернення суми кредиту ОСОБА_1 в повному обсязі, а також процентів, комісій та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання чи неналежного виконання ними порушеного зобов`язання, однак така була проігнорована останньою /а.с.4-7/.

Дана досудова вимога отримана ОСОБА_2 03.08.2013, ОСОБА_3 03.08.2013, ОСОБА_4 03.08.2013, ОСОБА_5 03.08.2013, позичальником ОСОБА_1 02.08.2013, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень /а.с.107-113/.

Доказів, що позичальник та/або поручитель погасили прострочену заборгованість відповідно до вимоги за вих. № 30.1.0.0/2 357 від 25.07.2013 року, суду не надано. Предмет іпотеки на момент розгляду справи не реалізований. Позов про стягнення заборгованості з тіла кредиту, відсотків тощо кредитором «Приватбанк» до боржника, поручителя не заявлявся.

24.05.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 було направлено повідомлення №30.1.0.0/2 80411DNH0S357, відповідно до якого банк вимагав у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. /а.с.10-11/.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення 16 428,67 доларів США (що за курсом НБУ 27,73 грн. відповідно до службового розпорядження від 06.05.2021 року складає 455567,02 грн.), нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України як захід цивільної відповідальності в розмірі 3% річних від простроченої суми за період з 06.09.2013 по 06.05.2021/а.с.8/.

Довідкою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією АТ КБ «Приватбанк» підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій /а.с.31-34/.

Оцінка Суду.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на частину першу статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем та/або поручителем боргових зобов`язань перед позивачем утворилася заборгованість.

Частиною першою статті 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

З огляду на статтю 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель, тобто банк, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитор використав право вимоги повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, що відображено в рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2015 року по справі 308/15870/13-ц за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а саме: «позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» надсилалася на адресу відповідачів, а також ОСОБА_1 досудова вимога за вих. № 30.1.0.0/2 357 від 25.07.2013 року про повернення суми кредиту ОСОБА_1 в повному обсязі, а також процентів, комісій та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту…».

Як було зазначено вище, 12 вересня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2015 року по справі 308/15870/13-ц звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №mkmoga00000031 від 11.04.2008 року на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки за договором купівлі-продажу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Отже, строк виконання зобов`язань за кредитним договором №mkmoga00000031 від 11.04.2008 року настав з моменту звернення кредитора до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто 12 вересня 2013 року

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Сторони в п.5.5. договору №MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року домовилися про збільшення строку позовної давності до 5 років по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користуванням кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачем у суді першої інстанції було заявлено про застосування позовної давності до вимог банку.

Отже, строк давності по кредитному договору №MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користуванням кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів сплив 12 вересня 2018 року.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

(2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У даній справі 3 % річних були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зроблено висновок, що "натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зробила висновок про те, що "виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону".

За таких обставин у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, нарахованих на вимогу у натуральному зобов`язанні, слід відмовити за безпідставністю.

Також судом встановлено, що виконання зобов`язань за договором кредиту №MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року, укладеного між банком

та ОСОБА_1 , забезпечено окремим договором поруки від 11 квітня 2008 року, поручителем за яким виступає ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник

і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання

не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор

не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права,

а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, від 19 червня 2019 року

у справі № 523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Судами встановлено, що договором поруки, поручителем за яким є ОСОБА_2 , визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а саме: відповідно до п.12 порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Так як кредитор змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором

на 12 вересня 2013 року, порука ОСОБА_2 за договором від 11.04.2008 припинена з 12 вересня 2018 року, отже суд під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з поручителя на користь «ПриватБанк» трьох відсотків річних знаходить безпідставними позовні вимоги в цій частині.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №MKMOGA00000031 від 11.04.2008 року в розмірі 16 428,67 долар США, нарахованої відповідно до статті 625 ЦК України як захід цивільної відповідальності відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони по справі:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1Д, місце знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 , р/ р № НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду виготовлено 29.07.2022.

Суддя Олена ГОЛЯНА