Справа № 2-1148/2009
Провадження 4-с/216/12/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравець А.С.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича про відкриття виконавчого провадження, стягувач: АТ «Державний експортно-імпортний банк», -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича про відкриття виконавчого провадження, стягувач: АТ «Державний експортно-імпортний банк».

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що 01 грудня 2009 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу було ухвалено рішення у справі № 2- 1148/2009 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю « Виробничо-комерційна фірма «Форпост» на користь стягувана, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», заборгованості за кредитом у сумі 2 482 005 гривень 44 копійки, стягнення суми держмита - 1700 гривень та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн.00коп. Рішення суду набрало чинності 26 лютого 2010 року. На виконання рішення суду 10 березня 2010 року було видано виконавчий лист. Зазначений виконавчий лист було вперше пред`явлено стягувачем до виконання 26 вересня 2011 року. Зазначені обставини підтверджуються копіями виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження № 28989573 від 29.09.2011 року. Як вбачається з відміток у виконавчому листі, повторно виконавчий лист пред`являвся до виконання 05.08.2014 року - відмовлено у відкритті провадження, 22.12.2015 року - передано до іншого відділу виконавчої служби, 07.04.2016 року - відмовлено у відкритті провадження. В черговий раз, повторно, виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до виконання 10 червня 2016 року. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відкриття виконавчого провадження № 51401903 від 10.06.2016 року виданою державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Калібердою Ю.Ю. 19.09.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу. Наявна у виконавчому листі відмітка про повернення виконавчого листа 05.05.2021 року зроблена невідомою особою. Встановити в межах якого виконавчого провадження було повернуто виконавчий лист неможливо, оскільки після повернення виконавчого листа 19.09.2017 року в межах виконавчого провадження № 51401903 від 10.06.2016 року, інші виконавчі провадження не відкривались. Зазначені обставини підтверджуються витягом із Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Відповідно до ст.21 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції станом на вересень 2009 року) виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Таким чином, перерваний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання поновлено після завершення виконавчого провадження у 2012 році.

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження № 51401903 від 10.06.2016 року, у 2016 році стягувач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», повторно подав виконавчий лист до виконання ,тобто зі спливом чотирьох років з часу повернення йому виконавчого документа.

Після повернення виконавчого документа 19.09.2017 року, повторно виконавчий документ мав бути пред`явлений до виконання до 19.09.2020 року.

Інших виконавчих проваджень за зазначеним виконавчим листом не відкривалось, відомості про них в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні.

З 2016 року стягувач не звертався до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року втратив чинність (крім статті 4).

05 жовтня 2016 року набрали чинності Закон України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусові виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII, відповідно до пункту розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи пред`являються до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. З ст. 5 Цивільного Кодексу України якщо цивільні відносини виниклі раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалено Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть буті оскаржені.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі № З-рп/2001 зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі № З-рп/2001, встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, положення Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в частині строків пред`явлення виконавчих документів до виконання і визначених у ч. 1 ст. 12 цього Закону, в аспекті положень пункту 5 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, розповсюджуються виключно на виконавчі документи видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності, оскільки застосування поняття «набрання чинності законом» у спірних правовідносинах не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невід`ємно пов`язуватись із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотримуванні принципу незворотності дії законів у часі.

Поширення дії норм відповідного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа, а зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання (ніж той який визначений законом) не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом (постанова Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-711цс15).

Отже, за пунктом 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусової і виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Верховний Суд у постанові від 26.09.2019 року у справі № 409/4751/12 визначив, що на повторне пред`явлення стягувачем виконавчих листів для виконання положення статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, якою передбачений новий більш тривалий строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, не застосовуються, і що частина п`ята Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII), згідно якої виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, стосується пред`явлення виконавчих листів вперше.

Строком пред`явлення до виконання для виконавчого листа у справі № 2-1148/2009 був строк в три роки з дня його видачі, та три роки з дня повернення виконавчого листа стягувану у 2017 році, тобто строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув у 2020 році.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, виконавчий лист № 2- 1148/2009 мав би бути повернутий стягувачу без прийняття до виконання.

Постанова приватного виконавця Лисенка Ю.О. про відкриття виконавчого провадження № 65767819 може бути визнана судом протиправною та підлягає скасуванню, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений У ППК України .

ЦПК України передбачає, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції.

ЦПК України визначає порядок реалізації судового контролю за виконанням судових рішень у статтях 447-453 розділу VII.

Відповідно до ч. І ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Постанова приватного виконавця Лисенка Ю.О. про відкриття виконавчого провадження була отримана скаржником ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 15.06.2021 року.

У 2020 році ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу із заявою про визнання виконавчого листа № 2- 1148/2009 таким, що не підлягає виконанню. Останнє судове засідання у справі було призначено на 05.02.2021 року, в якому було прийнято рішення. Засідання було проведено за відсутності заявника.

Рішення по цій справу було отримано ОСОБА_1 у суді лише 07.07.2021 року, після її неодноразових звернень. Текст ухвали суду було оприлюднене у Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 01.07.2021 р., що підтверджується витягом із реєстру.

Таким чином, ОСОБА_1 було пропущено строк на оскарження постанови приватного виконавця Лисенка Ю.О. про відкриття виконавчого провадження, оскільки така скарга була би подана до суду з того самого предмету та з тих самих підстав, що і подана нею раніше заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а в разі задоволення зазначеної заяви, виконавче провадження підлягало би закриттю.

Зважаючи на зазначені обставини, ОСОБА_1 було пропущено строк у 10 робочих днів для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження з поважної причини. Просить суд поновити їй строк на оскарження постанови приватного виконавця Лисенка Ю.О. про відкриття виконавчого провадження № 65767819, визнати постанову приватного виконавця Лисенка Ю.О. про відкриття виконавчого провадження № 65767819 від 10.06.2021 року протиправною, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 65767819 від 10.06.2021 року.

Ухвалою суду від 21.07.2021 року скаргу ОСОБА_1 було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 13.06.2022 року, не прибула, у направлених раніше на адресу суду заявах (остання на електронну адресу суду 13.06.2022 року) неодноразово просила розгляд скарги проводити у її відсутності, скаргу підтримує та просить задовольнити.

Представник стягувача АТ «Державний експортно-імпортний банк» в судове засідання не з`явився, зі скаргою ознайомлений, свій відзив на скаргу не направив, направляв на адресу суду заяву про розгляд справи в режимі відео конференції за участю їх представника. Дана заява судом не розглядалася.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович направив на адресу суду відзив на скаргу з додатками, вважає зазначену скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просить суд в задоволенні скарги відмовити.

Згідно приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

На підставі вищевикладеного, суд вирішив розгляд скарги проводити за відсутності сторін.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 вказаного Кодексу за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім:

1)рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2)рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3)рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4)рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5)рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6)рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7)рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8)рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9)рішень про конфіскацію майна;

10)рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11)інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Нормами статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що 01 грудня 2009 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу було ухвалено рішення у справі № 2- 1148/2009 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю « Виробничо-комерційна фірма «Форпост» на користь стягувана, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», заборгованості за кредитом у сумі 2 482 005 гривень 44 копійки, стягнення суми держмита - 1700 гривень та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн.00коп. Рішення суду набрало чинності 26 лютого 2010 року. На виконання рішення суду 10 березня 2010 року було видано виконавчий лист, який вперше пред`явлено стягувачем до виконання 26 вересня 2011 року. Даний виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні та повертався стягувачу.

На виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., 10.06.2021 за вх. №2881 надійшла заява представника стягувана Сергач А.В. №0000606/18386-21 від 07.06.2021 про примусове виконання рішення разом з додатком виконавчого листа №2-1148/2009, виданого 10.03.2010 Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ «Виробничо - комерційна фірма «Форпост» в солідарному порядку на користь AT «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості - 2 483 735,44 грн.

Відповідно до відмітки державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лебідь О.В., що міститься на виконавчому документі, вказаний виконавчий лист 05.05.2021 був повернутий без подальшого виконавця за заявою стягувана на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», (копія постанови додається).

За результатом розгляду поданих документів, приватним виконавцем керуючись ст.ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження № 65767819, про що була винесена відповідна постанова від 10.06.2021, копії якої, того ж дня рекомендованою кореспонденцією направлено боржнику для виконання, стягувачам до відома.

У своїй скарзі скаржник зазначає, що «відмітка про повернення виконавчого листа 05.05.2021 зроблена невідомою особою. Встановити в межах якого виконавчого провадження було повернуто виконавчий лист неможливо».

Однак, такі доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки відповідно до пункту 22 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувану, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

На виконавчому листі №2-1148/2009, виданого 10.03.2010 Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області міститься відмітка державного виконавця, про повернення виконавчого листа без подальшого виконавця за заявою стягувана на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», із зазначенням дати 05.05.2021 та підпису виконавця (копія виконавчого листа додається).

Також, скаржник у своїй скарзі зазначає, що «виконавчий лист №2-1148/2009 мав би бути повернутий стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з дня повернення виконавчого листа стягувачу у 2017 році, строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинув у 2020 році».

Однак, такі доводи скаржника спростовуються тим, що статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», передбачені строки пред`явлення виконавчих документів до виконання та переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років,крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині 1 даної статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

-пред`явлення виконавчого документа до виконання;

-надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Оскільки виконавчий лист №2-1148/2009, виданого 10.03.2010 Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, перебував на виконанні в Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався.

Згідно з відміткою, що міститься на зворотному боці виконавчого документа, виконавчий документ було повернуто стягувачеві 05.05.2021 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»,

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, відповідно статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» на момент винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження № 65767819 від 10.06.2021, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1148/2009, виданого 10.03.2010 Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не було пропущено, оскільки в силу вимог зазначеного закону цей виконавчий лист дійсний для пред`явлення для виконання до 05.05.2024.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом,надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

В свою чергу порядок та строки оскарження дій та рішень приватного виконавця визначені статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 449 ЦПК, визначені, строки для звернення зі скаргою.

Так, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Таким чином законодавство України чітко визначає порядок та строки оскарження дій та рішень прийнятих приватним виконавцем у даному випадку постанови приватного виконавця Лисенко Ю.О. про відкриття виконавчого провадження №67767819 від 10.06.2021.

Як вбачається зі змісту скарги боржником постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана 15.06.2021, строк оскарження якої закінчився 26.06.2021.

В свою чергу порядок оскарження судових рішень ухвалених в порядку цивільного судочинства, визначений ЦПК та є самостійною та окремою процедурою незалежною та непов`язаною з процедурою оскаржень дій та рішень приватного виконавця (постанови). Виходячи з наведеного реалізація боржником права на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження №67767819 від 10.06.2021 жодним чином не впливає та не є підставою для порушення порядку та строків оскарження рішень приватного виконавця (постанови). Одночасно з цим особа не була позбавлена права звернутися до суду з приводу оскарження постанови приватного виконавця Лисенко Ю.О. про відкриття виконавчого провадження №67767819 від 10.06.2021.

Наведені у скарзі підстави та причини для оскарження скаржником постанови приватного виконавця Лисенко Ю.О. про відкриття виконавчого провадження №67767819 від 10.06.2021 не обґрунтоні та не є поважними.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосудця незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Тому, питання про своєчасність виконання судових рішень, що набрали законної сили або допущені до виконання має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі. Безперечно, завдання судочинства не виконується, якщо не виконується судове рішення.

Таким чином, дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 65767819 від 10.06.2021, та як наслідок і усі наступні дії виконавця вчинених в рамках даного виконавчого провадження, можливо вважати правомірними і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із досліджених в судовому засіданні доказів, наведених скаржником та приватним виконавцем аргументів, враховуючи непідтвердженість та спростування доводів скаржника щодо неправомірності дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №65767819 від 10.06.2021, та як наслідок і усі наступні дії виконавця вчинені в рамках даного виконавчого провадження, дії приватного виконавця правомірні та вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 5, 12, 79-81, 442, 447, 450, 451 ЦПК України, ст. 1291 Конституції України , ст.ст. 1, 3, 4, 5, 12, 18, 19, 24, 26, 27 та ст. ст. 1, 2, 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича про відкриття виконавчого провадження №65767819 від 10.06.2021 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.В. БУТЕНКО