Справа № 1407/2-1605/11
УХВАЛА

іменем України

"03" лютого 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Лукіянчиній Т.І.

за участю представника заявника - адвоката Чередніченко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

встановив

в лютому 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, поданою в його інтересах адвокатом Чередніченко І.Б., на бездіяльність посадових осіб Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування скарги зазначено, що на початку січня 2020 року він вирішив розпорядитися належним на праві власності нерухомим майном. З цією метою звернувся до нотаріальної контори, де нотаріус повідомив про наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно арешту на все нерухоме майно та заборони на його відчуження.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.12.2020 року у спеціальному розділі міститься запис про обтяження за 8712361, за яким постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер 40766005, виданою 26.11.2013 року Відділом державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції, застосовано вид обтяження арешт нерухомого майна та заборонено здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу.

У Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 12876630 зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження номер , виданої 15.08.2012 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Козаченко А.В.

В грудні 2021 року він звернувся до відділу ДВС про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, оскільки річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, встановлений законом сплив ще 28.09.2013 року і поновлений судом не був, а тому виконавчий лист, за яким відкривалися виконавчі провадження не підлягає виконанню у зв`язку з пропуском строку звернення його до виконання. Крім того, станом на день звернення він не є боржником за жодним виконавчим провадженням, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників, з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, то відповідно, правова підстава арешту майна та наявність обмеження на розпорядження ним відсутня.

Однак, листом № 355 від 13.02.2020 року в.о. начальника відділу ДВС повідомив, що 10.07.2012 року було відкрите виконавче провадження №33312730 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 16748,86 грн. 15.08.2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 28.09.2012 року державним виконавцем Козаченко А.В. на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ стягувачу.

Крім того 18.11.2013 року державним виконавцем Морозовою М.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження номер 40766005 про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу розмірі 16748,86 грн. та 26.11.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27.03.2014 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ стягувачу.

Листом № 18/91-36 від 30.12.2021 року відділ ДВС також повідомив, що 17.04.2015 року було відкрите виконавче провадження №47277734 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у сумі 11252,64 грн. 27.04.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що строк зберігання матеріалів виконавчих проваджень складає 3 роки, то наведені вище виконавчі провадження знищені. Однак арешт з майна та заборону на його відчуження не знято.

Посилаючись на викладене, заявник просив скаргу задовольнити.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Чередніченко І.Б. скаргу підтримала повністю.

Представник Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, жодних заяв на адресу суду не направив, свою позицію щодо вирішення даної скарги не виклав.

Представник заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали скарги, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.12.2020 року у спеціальному розділі міститься запис про обтяження за 8712361 за яким постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер 40766005, виданою 26.11.2013 Відділом державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції, застосовано вид обтяження - арешт нерухомого майна та заборонено здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу.

У Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 12876630 зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення зоборони його відчудження номер , виданої 15.08.2012 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції.

Також було встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 33312730 про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 16748,86 грн.. 15.08.2012 року постановою державного виконавця було накладено арешт на майно боржника та заборону на його відчуження.

28.09.2012 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ стягувачу.

Крім того 18.11.2013 року державним виконавцем відділу ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження номер 40766005 про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 16748,86 грн. та 26.11.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27.03.2014 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ стягувачу.

В подальшому, вказані виконавчі провадження відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (затверджено наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008р. №2274/5) знищено у зв`язку з закінченням термінів зберігання.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Умови та порядок примусового виконання рішень визначений Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (надалі - Закон №606-ХIV), що був чинний на момент відкриття та закінчення виконавчого провадження, у якому було накладено арешт на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні згідно з ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 30 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону: повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону: повернення виконавчого документу до суду чи іншого органу, який його видав - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено строки пред`явлення виконавчого документа до виконання. Для виконання судових рішень встановлено річний строк для пред`явлення його до виконання, який обчислюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. За частиною першою цієї статті державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення до примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Враховуючи, що виконавчий документ від 23.12.2011 року №1407/2-1605/2011 у виконавчому провадженні №33312730 державним виконавцем Козаченко А.В. на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу 28.09.2012 року, то річний строк його пред`явлення до примусового виконання після переривання встановлюється з 29.09.2912 року та закінчується, відповідно 28.09.2013 року.

Проте, постанову про відкриття виконавчого провадження №40766005 на виконання виконавчого документа від 23.12.2011 року №1407/2-1605/2011 було винесено 18.11.2013 року, тобто з пропуском строку пред`явлення його до виконання.

Річний строк пред`явлення виконавчого листа від 23.12.2011 року №1407/2- 1605/2011 до виконання, встановлений законом сплив 28.09.2013 року і поновлений судом не був.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 статті 26 Закону №606-XIV державний виконавець відмовляє у відкриття виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.

Відтак, в порушення вимог статей 22-24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження 18.11.2013 року було відкрито та 26.11.2013 року протиправно винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа від 04.03.2015р. №473/5948/2014-ц сплив 26.04.2016 року. Повторно виконавчий лист до виконання не надходив.

Згідно з п.п.6. п.1 ст.49 Закону №606-ХІV виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Виконавче провадження також підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

Статтею 50 Закону №606-ХІV врегульовано наслідки завершення виконавчого провадження (ч.1 ст.30 Закону №606-ХІV).

Відповідно до частин 1,2 ст.50 Закону №606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Зокрема ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість зняття арешту за рішенням суду.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Враховуючи вищевикладене, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону: повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Враховуючи наведені вище правові підстави, той факт, що ОСОБА_1 не є боржником за жодним чинним виконавчим провадженням, що строки пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинули за виконавчим документом від 23.12.2011 року №1407/2-1605/2011 - 28.09.2013 року, а за виконавчим листом від 04.03.2015 р. №473/5948/2014-ц - 26.04.2016 року і судом не поновлюватися, ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою про зняття арешту з майна до відділу ДВС, однак листом від 30.12.2021 року за №18/91-36 отримав відмову у задоволенні клопотання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи наведені вище положення Закону №606-ХIV Верховний Суд у постанові у справі № 161/14034/20 від 03 листопада 2021 року врахував, що заявник оскаржував бездіяльність виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні його заяви про зняття арешту, а не під час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у 2011 році та вказав, що суд першої інстанції підставно врахував те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Як було зазначено вище, у силу ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже арешт, накладений у межах виконавчих проваджень №33312730, №40766005 з огляду на фактичне їх завершення, знищення матеріалів вказаного виконавчих проваджень, станом на даний час втратив своєю актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а тому підстави для продовження його існування відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не зняття відділом ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні після спливу строків, визначених законом для пред`явлення виконавчого документа до виконання є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання посадових осіб ДВС зняти арешт з нерухомого майна що належить ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вище викладене, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України "Про виконавче провадження" №606-ХIV, статтями 2, 4, 5, 10, 447, 451 ЦПК України, суд

постановив

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з належного майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна, що був накладений на все майно ОСОБА_1 постановою про арешт майна боржника № 40766005 від 26.11.2013 р.; обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції код ЕДРПОУ 34993838; внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.02.2015 р. номер запису про обтяження 8712361 (спеціальний розділ).

Зобов`язати посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна, що був накладений на все майно ОСОБА_1 постановою про арешт майна боржника № від 15.08.2012 р.; обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції код ЕДРПОУ 34993838; внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.08.2012 р. номер запису про обтяження 12876630 (спеціальний розділ).

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 08 лютого 2022 року.

Суддя М.М. Ротар