06.06.2022 Єдиний унікальний номер 205/6671/18
Єдиний унікальний номер судової справи 205/6671/18
Номер провадження 2/205/1174/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/6671/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 21.10.2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням позивача, та автомобіля «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням відповідача.

Внаслідок ДТП автомобіль «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу спричинено матеріальну шкоду, яка згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 62912-15 від 05.01.2016 року складає 107 534,99 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2017 року зазначену постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська змінено, виключено з її мотивувальної частини посилання на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ДТП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», страховиком здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі ліміту полісу 50 000 грн.

Окрім того, внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебувала на лікуванні, а її автомобіль отримав серйозні механічні ушкодження, тому ОСОБА_1 тривалий час не могла використовувати його за призначенням, що порушило її звичайний спосіб життя та завдало моральних страждань.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути на її користь з відповідача різницю між матеріальною шкодою, заподіяною внаслідок ДТП, та страховою виплатою, що становить 57 534,99 грн., а також 20 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

19.10.2018 року від ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що відповідно до експертного дослідження № 70/27-24 від 06.11.2015 року, наданого Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Дніпропетровській області, висновку № 145/1459-16-п судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи по матеріалам адміністративного провадження №202/8349/15-п від 25.05.2016 року, висновку комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9274/2926 від 28.04.2017 року, наданої Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. проф. Бокаріуса, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_1 мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом виконання нею вимог п.п.10.1. та 13.4 ПДР України, дії водія «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідають вказаним вимогам ПДР України та знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Позивач за зустрічним позовом зазначила, що її транспортний засіб зазнав в результаті ДТП ушкоджень, в результаті яких їй спричинено матеріальну шкоду в розмірі 65 000 грн. Також вказано, що внаслідок винних дій ОСОБА_1 позивачу було спричинено моральну шкоду, а саме ушкодженням її здоров`я у зв`язку з пережитим стресом, душевними стражданнями, пережитими через пошкодження майна, ДТП негативно вплинула на фінансовий стан її родини у зв`язку з ремонтом автомобіля, також порушенням життєвого укладу та професіональної діяльності, оскільки ОСОБА_2 на тривалий час лишилась без транспортного засобу.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.12.2018 року, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну внаслідок ДТП матеріальну шкоду, розраховану відповідно до звіту № 15318 від 08.11.2018 року, у розмірі 97 069,60 грн., та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

31.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що напротязі розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не визнавала себе винною, з висновків експертів була доведена вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, тому вважає, що підстав для відшкодування їй матеріальних збитків та моральної шкоди немає. Окрім того, у відзиві вказано, що позивач наполягає на відшкодуванні матеріальних збитків за пошкоджений автомобіль, не враховуючи його залишкової вартості.

Ухвалою, постановленою 14.12.2018 року без виходу суду до нарадчої кімнати, витребувано з архіву Ленінського районного суду м. Дніпропетровська адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 10.04.2019 року клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено та витребувано докази у ПрАТ «Європейський страховий Союз» та у ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп».

Ухвалою суду від 06.02.2020 року за клопотанням ОСОБА_2 призначено судову автотоварознавчу експертизу, яку не проведено у зв`язку з неоплатою її вартості.

У зв`язку з викладеним 01.07.2020 року судом повторно постановлено ухвалу про призначення судової автотоварознавчої експертизи за клопотанням ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 11.12.2020 року призначено судову автотоварознавчу експертизу, на виконання якої 06.04.2021 року надійшов висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 164-21 по цивільній справі № 205/6671/18.

Ухвалою суду, постановленою 02.12.2021 року без виходу суду до нарадчої кімнати, підготовче засідання закінчено та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких заперечував проти зустрічного позову, зазначивши, що винуватцем ДТП є відповідачка ( ОСОБА_2 ), тому підстав для задоволення зустрічного позову немає.

Від ОСОБА_2 надійшли пояснення, в яких зазначено, що з вини ОСОБА_1 їй заподіяно матеріальні збитки та моральна шкода. Постановою судді апеляційного суду від 31.07.2017 року постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, якою була визнана обопільна вина учасників ДТП, змінена тільки з тих підстав, що адміністративне провадження проводилось тільки відносно ОСОБА_2 . На підставі зазначеного, ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_4 повинна нести цивільну відповідальність, як власник джерела підвищеної небезпеки.

Також від представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшли пояснення, в яких зазначено, що представник позивача ( ОСОБА_1 ) у судовому засіданні підтвердив, що залишки належного ОСОБА_1 автомобіля були продані власником, однак, не надано належних доказів суми, за яку їх продано. Також позивач не надала доказів ринкової вартості автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартості його відновлювального ремонту після пошкодження у ДТП. Окрім того, представник зазначила, що докази отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не є належними, а відсутність транспортного засобу деякий час не позбавляв її можливості користуватися загальним міським транспортом, тому вважає, що моральної шкоди ОСОБА_1 не завдано. На підставі викладеного просить залишити позов ОСОБА_1 без задоволення.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його присутності та присутності позивача, в якій також позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив задовольнити, у зустрічному позові відмовити.

Від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення справи у зв`язку з її хворобою та введенням на території України воєнного стану на іншу дату після припинення дії воєнного стану.

Враховуючи, що 01.03.2022 року судовий розгляд було відкладено за заявою ОСОБА_2 , до вищевказаної заяви від 05.06.2022 року не надано підтвердження хвороби ОСОБА_2 , з урахуванням тривалості розгляду справи та розумності строків судового розгляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення справи.

Представник третьої особи за зустрічним позовом: ПрАТ «Європейський страховий союз» у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд проводить розгляд справи за відсутності учасників справи та без застосування технічних засобів фіксації судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку, встановив наступні обставини справи.

У ході судового розгляду встановлено, що 21.10.2015 року сталася ДТП за участю автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 . Обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Водій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2017 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 № 205/8349/15-ц провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. У мотивувальній частині постанови зазначено, що суддя прийшов до висновку про наявність обопільної вини водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.105-109).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2017 року апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника потерпілої задоволено, постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2017 року змінено: виключено з мотивувальної частини посилання суду про винність ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в решті постанову залишено без змін (т. 1 а.с.71-72). У постанові також зазначено, що суд обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винною у вчиненні вказаного в постанові правопорушення.

Зазначена постанова апеляційного суду набрала законної сили 31.07.2017 року.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, зазначеними постановами встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 12.09.2013 року зареєстрована власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с.7).

Транспортний засіб «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 14.03.2013 року було зареєстровано за власником ОСОБА_2 (т.1 а.с.42)

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», поліс № АІ-7869550 з нульовою франшизою та лімітом страхового відшкодування шкоди, заподіяної майну, в розмірі 50 000 грн., та заподіяної життю і здоров`ю в розмірі 100 000 (т. 1 а.с. 23, 126).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження (т. 1 а.с.24-30).

Відповідно до матеріалів, наданих ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на ухвалу суду, страховик здійснив виплату страхового відшкодування матеріального збитку ОСОБА_1 у межах ліміту в розмірі 50 000 грн., а також відшкодування витрат на лікування в розмірі 1332,07 грн., не отриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим в розмірі 2 634,36 грн. та моральної шкоди, розрахованої у розмірі 5 відсотків від шкоди, заподіяної здоров`ю, що становить 198,32 грн. (т.1 а.с. 156-176).

Згідно з висновком експертного дослідження авто товарознавця по визначенню матеріального збитку, нанесеного власнику КТЗ № 6292-15, складеного 05.01.2016 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті пошкодження в ДТП 21.10.2015 року складає 107 534,99 грн. Також у висновку зазначено, що оскільки вартість відновлювального колісного транспортного засобу перевищує вартість досліджуваного колісного транспортного засобу, визначену на період попередній його пошкодженню, матеріальний збиток прийнято рівним дійсній вартості автомобіля, так як відновлювати такий транспортний засіб економічно недоцільно (т. 1 а.с.13-22).

Таким чином, страховиком обов`язок щодо відшкодування шкоди ОСОБА_1 виконано в повному обсязі, однак, виплачена сума страхового відшкодування є меншою від розмірі матеріального збитку, завданого їй внаслідок ДТП.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 164-21 по цивільній справі № 205/6671/18 від 24.03.2021 року якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ (т. 2 а.с.22-39).

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом зазначив, що залишки автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ДТП було продано ОСОБА_1 як металобрухт, оскільки транспортний засіб є фізично знищеним. Представником ОСОБА_1 надано висновок експертного дослідження, відповідно до якого вартість металобрухту, який утворився в результаті утилізації автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ДТП, станом на 11.10.2019 року може складати 1 088,05 грн. (т. 1 а.с.204-208).

Суд, не бере до уваги зазначений висновок, оскільки вказаним вище висновком експертного дослідження встановлено саме вартість металобрухту, а не залишків транспортного засобу після ДТП. Таким чином, враховуючи, що позивачем за первісним позовом не надано належного доказу залишкової вартості транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд встановив відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», який не заперечувався ОСОБА_1 (т.1 а.с.167), що вартість залишків ТЗ після страхового випадку (ДТП) складає 8 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено з висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку, нанесеного власнику КТЗ № 6292-15, складеного 05.01.2016 року, відновлення транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , економічно недоцільне, отже, такий автомобіль є фізично знищеним.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 року по справі № 725/1670/18).

Враховуючи, що постановами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2017 року та Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2017 року, визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), отже, і матеріальну відповідальність за фізичне знищення внаслідок ДТП транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , несе ОСОБА_2 . Отже, ураховуючи, що ринкова вартість автомобіля до ДТП за висновком експертного дослідження № 6292-15 від 05.01.2016 року становить 107 534,99 грн., а вартість залишків автомобіля після ДТП складає 8 000 грн., матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля, становить 99 534,99 грн. Оскільки страховиком ОСОБА_2 виконано обов`язок щодо виплати відшкодування в межах ліміту в розмірі 50000 грн., залишок матеріальної шкоди у розмірі 49 534,99 грн. підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 .

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь з ОСОБА_2 матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено в ході судового розгляду, що внаслідок ДТП автомобіль, який належав ОСОБА_1 , фізично знищено, а їй завдано тілесних ушкоджень. Також було встановлено, що страховиком ОСОБА_2 відшкодовано позивачу за первісним позовом моральну шкоду, розраховану у розмірі 5 відсотків від шкоди, заподіяної здоров`ю, що складає 198,32 грн.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначила, що окрім отримання тілесних ушкоджень, тривалого лікування та відчуття фізичного болю, пошкодження належного їй транспортного засобу порушило її звичайний спосіб життя.

Враховуючи, що внаслідок ДТП транспортний засіб ОСОБА_1 було фізично знищено, їй завдано тілесних ушкоджень, що підтверджується медичною документацією, наявною в матеріалах справи, а тому суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазнала моральних страждань.

Виходячи із засад розумності та справедливості та враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач за первісним позовом, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 000 грн., а в іншій частині вимога задоволенню не підлягає.

Оскільки вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено відповідно до постанов судів у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, правові підстави для відшкодування ОСОБА_1 позивачці за зустрічним позовом, понесених останньою матеріальних збитків та моральної шкоди, відсутні, а тому позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, суд задовольняє позов ОСОБА_1 частково, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовляє.

Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст. 141 УПК України. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 частково задоволено, то її документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору (т.1 а.с.1) в розмірі 775,35 грн. підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 545,35 (54 534,99 грн. * 775,35 грн. / 77 534,99 грн.). Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, понесені нею судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 22, 28-30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 141, 247, 259, 265, 354 ЦПК України -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , 49 534,99 грн. різниці між матеріальною шкодою, завданою внаслідок ДТП, та страховою виплатою, а також 5 000 грн. моральної шкоди, а всього 54 534,99 грн.(п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять чотири гривні 99 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судовий збір в розмірі 545, 35 грн. (п`ятсот сорок п`ять гривень 35 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 покласти на неї.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко