справа №2-1222/10
провадження №4-с/176/5/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Петренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовті Води скаргу ОСОБА_1 на неправомірні рішення, бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича,-

ВСТАНОВИВ :

07 червня 2022 рок до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла скарга від представника ОСОБА_1 адвоката Кочмарьової Т.С., де остання просить поновити пропущений з поважних причин термін оскарження, прийняти скаргу до розгляду та зобовязати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича скасувати (зняти) арешт з грошових коштів, що належать ОСОБА_1 та знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Альфа-Банк" і передбачені для виплати заробітної плати.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 вказує, що 20 грудня 2010 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області виніс рішення по справі №2-1222/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 179299,93 грн. та судових витрат 1820,00 грн., всього 181119,93 грн. на користь стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 11 листопада 2019 року суд виніс Ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп». 30.07.2018р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжелою Геннадіївною було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1222, виданого 19.01.2011 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області. 20.11.19р. приватний виконавець винесла постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , в тому числі, що знаходиться на рахунках в АТ «Альфа-Банк» для виплати зарплати. У зв`язку з зупиненням діяльності приватного виконавця Мосейко А.Г., виконавче провадження було передано іншому виконавцю Осельському Є.С. 08 серпня 2021 року Приватним виконавцем Осельським Є.С. була прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». 01.12.2021 року на адресу приватного виконавця була направлена заява про зняття арешту з коштів (заробітної платиЯ), яка отримана виконавцем 08.12.2021р. та залишилася без розгляду та відповіді. 03.02.2022 року був направлений адвокатський запит щодо розгляду вищевказаної заяви та зняття арешту. Запит отриманий 16.02.2022р. та також залишений без розгляду та відповіді. Отже, зі сторони приватного виконавця Осельського Є.С. вбачається триваюча в часі бездіяльність щодо виконання законних вимог ОСОБА_1 по зняттю арешту з її заробітної плати, що в свою чергу обмежує права боржника на отримання заробітної плати, що змусило ОСОБА_1 звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 08 червня 2022 року відкрито провадження у справі за вищезазначеною скаргою та її призначено до розгляду .

Приватний виконавець Осельський Є.С. та інші учасники виконавчого провадження у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Скаржниця ОСОБА_1 та її повноважний представник, адвокат Кочмарьова Т.С. просили розгляд скарги провести без їх участі у зв`язку з військовим станом, беручи до уваги, що скаржник перебуває територіально в іншій області.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду скарги, оскільки строк розгляду даної категорії справи обмежений, окрім того, діючими нормами ст. 450 ЦПК України неявка осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/136334/31148/74 від 11 вересня 2007 року у сумі 179299,93 грн. та судові витрати 1820 грн., а всього 181119,93 грн. (т.1, а.с.65-66).

Ухвалою від 11 листопада 2019 року Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп». (т.1 а.с. 245-246)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко А.Г. від 21.11.2019 року з метою забезпечення стягнення за виконавчим листом №2-1222 виданим 19.01.2011 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості в сумі 181119,93 грн. на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», накладено арешт, зокрема на рахунок скаржниці, відкритий в АТ «Альфа-Банк». (а.с.4-5)

20.07.2021 між приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко А.Г. та приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Є.С. укладено договір про заміщення приватного виконавця.

Постановою приватного виконавця Осельського Є.С. від 08.08.2021 року виконавчий лист №2-122 виданий 19.01.2011 року було повернуто стягувачу керуючись п.10 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки була відсутня згода стягувача на заміщення приватного виконавця.

Однак, арешт з рахунку скаржниці НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», який до того ж має цільове призначення для виплати заробітної плати, приватним виконавцем знято не було.

Обґрунтовуючи дану скаргу, скаржниця посилається на те, що рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Альфа-Банк» має цільове призначення для зарахування заробітної плати, а тому та в силу цього не може бути арештований.

Однак суд не погоджується з даною позицією скаржниці, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Відповідно до статті 56 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2021 року по справі № 756/1927/16-ц.

Крім того, нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язок визначити статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, покладено саме на банківські установи, а тому, оскільки банком виконано оскаржувані постанови державного виконавця, що свідчить про те, що банк також не визнав рахунки ОСОБА_1 та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

До того ж, відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» за вих. №102152-23.1 від 24.11.2021 року вбачається, що рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Альфа-Банк» відкритий для зарахування у тому числі заробітної плати від ТОВ «Міжн. Школа «Арсен Декусар Студіо». (а.с.7)

За таких обставин, заблокований банком вищезазначений рахунок ОСОБА_1 де містяться кошти, на які приватним виконавцем накладено арешт в рамках примусового виконання виконавчого листа - не відноситься до рахунку зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Оскільки кошти після зарахування на рахунок отримувача стали його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітна плата), та набули статусу вкладу, то законні підстави для скасування оскаржуваної постанови приватного виконавця відсутні.

Разом із тим Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з коштів боржника, але в разі закінчення виконавчого провадження.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження. Закінчення виконавчого провадження у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу з причин відсутності його згоди на заміщення приватного виконавця до переліку підстав для закінчення виконавчого провадження не входить.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», до підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини не належить повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, в поданій скарзі заявниця не зазначає про повне чи часткове виконання рішення суду. Матеріали скарги не містять в собі доказів повного чи часткового виконання рішення суду.

Враховуючи викладене вище, а також те, що як встановлено судом, відсутні законні підстави для зняття арешту з грошових коштів на рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ «Альфа Банк», у задоволенні її скарги про скасування (зняття) арешту з грошових коштів , що належать скаржниці та знаходяться на вищезазначеному рахунку слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу скаржниці на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан. За повідомленням Міністерства юстиції України у разі відкриття рахунка клієнтом, на кошти якого в цьому банку накладено арешт, клієнти можуть відкрити такий рахунок та здійснювати видаткові операції з нього без урахування арешту до закінчення воєнного стану в Україні.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні рішення, бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА