ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року м. Чернівці Справа № 727/9867/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Танасійчук Н.М., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Вказувала, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Свої вимоги мотивувала тим, що на час звернення до суду є студенткою ЧНУ ім. Ю.Федьковича та навчається за першим (бакалаврським) рівнем освіти на 2 курсі факультету фізичної культури та здоров`я на денній формі навчання та ПП мовний коледж «Пріоритет».

Зазначає, що у власності відповідача знаходиться нерухоме майно, він є здоровим, хронічні захворювання відсутні, не несе пов`язаних з лікуванням додаткових витрат, а тому має достатнє матеріальне забезпечення, у зв`язку з чим має можливість сплачувати аліменти.

Посилаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з урахуванням того, що вона як студентка потребує матеріальної допомоги, оскільки не в змозі працювати та утримувати себе самостійно, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти у розмірі двох прожиткових мінімумів, а саме 5 020 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Провадження №22-ц/822/111/22

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1300 грн щомісячно на період її навчання, починаючи з 07.10.2021 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку. В іншій частині вимог - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні сторона позивача у своїй апеляційній скарзі просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому ухвалюючи рішення про стягнення 1300 грн суд не обґрунтував, чому саме визначив зазначену суму, а не один прожитковий мінімум, як рекомендовано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Наголошує, що в скарзі відсутні будь-які спростування висновків, наведених в судовому рішенні, апелянт оскаржує розмір визначених до стягнення аліментів, при цьому не наводить жодних доказів чи обставин на підтвердження висловлюваної позиції.

Крім іншого, вказує, що позивач замовчує факт отримання нею стипендії в розмірі 1300 грн, оскільки навчання проходить на бюджетній основі, що підтверджується довідкою, отриманою з ЧНУ ім. Ю.Федьковича, та спростовує необхідність в утриманні аліментів у зв`язку з навчанням. Наведений доказ не було можливості подати раніше, оскільки на час його отримання суд вже розглянув справу, проте був повідомлений про направлення адвокатського запиту для з`ясування цієї обставини.

Також, у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки в розмірі, який заявлено, оскільки з 20.09.2021 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи, через що на час розгляду справи в нього відсутні доходи, а наявність у власності нерухомого майна на праві власності в частці Ѕ не приносять жодного доходу, а навпаки, він як співвласник змушений нести витрати на його утримання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Першочергово, колегія суддів вважає за необхідне долучити до матеріалів справи довідку про доходи №581 від 23.11.2021 року ОСОБА_1 , оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву вказував, що позивачка отримує стипендію та надав копію адвокатського запиту до ЧНУ ім. Ю.Федьковича, однак відповідь на запит отримана 08.12.2021 року, тобто після розгляду справи по суті, що є підставою визнати поважною причиною неможливості подання такого доказу до ухвалення рішення судом першої інстанції по суті та для задоволення клопотання про її долучення до матеріалів справи.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції врахував обставини, зазначені у ст.182 СК України, зокрема, відсутність у відповідача таких доходів, які б свідчили про спроможність останнього сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, та прийшов до висновку, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1300 грн.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є батьком позивачки (згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.2003 року (а.с.5)).

Згідно довідки ЧНУ ім. Ю.Федьковича №84.21 від 14.09.2021 року ОСОБА_1 є студенткою 2-го курсу факультету фізичної культури та здоров`я Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича денної форми навчання, а згідно довідки ПП Мовний коледж «Пріоритет» №1 від 15.09.2021 року проходить в останньому вивчення англійської мови (а.с.6-7).

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельна ділянка під будинком площею 0,1 га, кадастровий №:53:004:0128 (а.с.9-10).

Крім іншого, дохід ОСОБА_2 у період з 01.01.2021 року по 30.09.2021 року склав 55074,42 грн, що підтверджується довідкою про доходи від 16.11.2021 року №48 (а.с.25).

З копії трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 та довідки ТОВ «Волиньтабак» №47 від 11.11.2021 року вбачається, що останній звільнений з роботи за угодою сторін 20.09.2021 року згідно наказу №178-К від 20.09.2021 року (а.с.26-29).

За інформацією з довідки про доходи №581 від 23.11.2021 року ОСОБА_1 з липня 2021 року по жовтень 2021 року отримала 5200 грн.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відзив з доданими до нього матеріалами направлявся стороні позивача, однак жодних заперечень щодо довідки про доходи №581 від 23.11.2021 року ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не подано.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Це узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17, та у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Колегія суддів розглядаючи вказаний спір звертає увагу, що аліменти на утримання повнолітньої доньки повинні бути не тільки достатніми, але й співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, та констатує, що позивачем не зазначено, а матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про ступінь участі матері позивача ОСОБА_4 в утриманні своєї доньки, на яку СК України також покладається такий обов`язок.

Що стосується посилання в скарзі про належність відповідачу на праві приватної власності зазначеного вище нерухомого майна, то позивачем, в свою чергу, не надано належних доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_2 доходу від такого, а наявні в матеріалах справи докази про відсутність у відповідача на час розгляду справи постійної роботи та регулярного доходу не спростовує висновок суду першої інстанції про визначення розміру аліментів в сумі 1300 грн.

При цьому, обставини справи, підтверджені письмовими доказами, свідчать, що позивач будучи студенткою отримує стипендію, тобто дохід, про який в позовній заяві та апеляційній скарзі умовчує.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки визначаючи розмір аліментів суд першої виходив не лише із врахуванням доводів та доказів позивача, а в сукупності доказів у справі та можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі, який просила стягнути позивачка.

Виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, визначений судом першої інстанції розмір стягуваних аліментів на думку колегії суддів, сприятиме належному забезпеченню потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, з якими погодився відповідач суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач є працездатною особою, який зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - підпис /Лисак І.Н./

Судді - підписи /Височанська Н.К., Перепелюк І.Б./

З оригіналом згідно: суддя Лисак І.Н.