ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/218/20
провадження № 2/691/31/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Харук Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, Комунального закладу «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: сільського голови села Мліїв Городищенського району Черкаської області Микитенка Василя Вікторовича, в.о. директора комунальної установи «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області Зінченко Людмили Олександрівни, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за затримку розрахунку при звільнені та компенсації за затримку видачі трудової книжки,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Млівської сільської ради, треті особи: сільський голова села Мліїв Городищенського району Черкаської області Микитенко Василь Вікторович, в.о. директора комунальної установи «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області Зінченко Людмила Олександрівна, в якому просив визнати незаконним наказ № 1-к від 27.01.2020 про звільнення його із займаної посади художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтва та спорту; поновити його на посаді художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтва та спорту; стягнути з Мліївської сільської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4592 грн. 28 коп.; компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 834 грн. 96 коп.; середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 4592 грн. 28 коп.

У підготовчому судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги та просив визнати незаконним наказ № 1-к від 27.01.2020 про звільнення його з посади художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтва та спорту; поновити його на посаді художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтва та спорту з 29.01.2020; стягнути з Мліївської сільської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55733 грн. 58 коп.; середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 55733 грн. 58 коп.

Ухвалою від 23.10.2020, за клопотанням позивача, залучено до участі у справі співвідповідача - Комунальну установу «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Мліївської сільської ради.

Ухвалою від 24.11.2020, за клопотанням позивача, замінено відповідача Комунальну установу «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Мліївської сільської ради на Комунальний заклад «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради».

Ухвалою від 17.06.2021, за клопотанням позивача, замінено відповідача Мліївську сільську раду Городищенского району Черкаської області на Виконавчий комітет Мліївської сільської ради Городищенского району Черкаської області.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що згідно наказу № 215 п. 2 від 30.03.1988 він був прийнятий на роботу з 01.04.1988 у Мліївський Будинок культури Мліївського сільського центру культури і дозвілля № 1 на посаду завідуючого музичним кабінетом.

01.01.2005 його було переведено у підпорядкування Мліївського сільського центру культури і дозвілля № 2 та прийнято по переводу у Мліївський сільський центр культури і дозвілля № 2 на посаду художнього керівника.

31.01.2014 він був звільнений з посади художнього керівника у зв`язку з реорганізацією закладів культури с. Мліїв.

01.02.2014 його було зараховано на посаду художнього керівника Мліївського сільського центру культури і дозвілля. На даний період центр перебував в підпорядкуванні Городищенської районної ради.

З травня 2015 року по 24.04.2018 Мліївський сільський центр культури і дозвілля Городищенської районної ради перебував в підпорядкуванні сектору культури Городищенської районної державної адміністрації.

24.04.2018 центр змінив назву та підпорядкування, та отримав назву Комунальна установа «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області.

Наказом № 1-к від 27.01.2020, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, п. а ч. 1 р. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Мліївського центру культури, мистецтва та спорту, затверджених рішенням Мліївської сільської ради від 03.05.2018 № 7-13/VII, п. 4.1 посадової інструкції керівника художнього клубного закладу, керуючись статутом КУ «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту», враховуючи попереднє дисциплінарне стягнення у вигляді догани (наказ від 12.10.2019 року № 4-к) та систематичне невиконання покладених на нього обов`язків щодо організації та проведення культурно-мистецьких заходів у другому півріччі 2019 року, його було звільнено з посади художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтв та спорту Мліївської сільської ради Городищенського району з 28.01.2020, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Наказом від 14.01.2020 № 1, виданим в.о. директора Мліївського центру культури, мистецтва та спорту ОСОБА_2 «Про надання звіту щодо виконання плану культурно-мистецьких заходів Мліївського ЦКМС у II півріччі 2019 р.», ОСОБА_1 був зобов`язаний в термін до 17.01.2020 надати звіт про виконання плану культурно-мистецьких заходів Мліївського ЦКМС у II півріччі 2019 р.

На виконання вищевказаного наказу, 17.01.2020 він подав звіт в.о. директора ОСОБА_2 щодо проведених заходів, які були заплановані на ІІ півріччя 2019 року і відповідальність за проведення яких була покладена на нього, який зареєстрований ним 22.01.2020 за вх. № 30.

Начальник відділу освіти, культури, мистецтва і спорту Мліївської сільської ради ОСОБА_3 повідомив йому, що звіт складений не в тій формі, в якій вимагалось і його потрібно переробити, вказавши кожен захід на окремій сторінці та зазначити чи був він проведений, чи ні та вказати причину не проведення заходу.

Нову редакцію звіту ОСОБА_1 подав ОСОБА_2 24.01.2020 в присутності начальника відділу освіти, культури, мистецтва і спорту Мліївської сільської ради ОСОБА_3. та спеціаліста 1-ї категорії цього відділу ОСОБА_5

28.01.2020 позивач перебував на робочому місці та в другій половині дня його викликала до сільської ради спеціаліст 1-ї категорії відділу освіти, культури, мистецтва і спорту Мліївської сільської ради Новосад В.В., яка повідомила про його звільнення із займаної посади та ознайомила з відповідним наказом.

Позивач вважає, що жоден культурно-масовий захід не був не проведеним з його вини через відсутність сценарію, не підготовлене приміщення, відсутність освітлення чи звуку. Заходи не проводилися через неналежне або взагалі відсутнє фінансування з боку Мліївської сільської ради, через хворобу учасників колективу або ж проведення заходу відмінялось керівництвом відділу освіти, культури, мистецтва і спорту Мліївської сільської ради як недоцільне, або з інших невідомих йому причин.

ОСОБА_1 вважає, що у відповідачів були відсутні будь-які причини для його звільнення.

Що стосується наказу від 10.12.2019 про оголошення йому догани, то її він вважає безпідставною, оскільки у листопаді 2019 року працівниками Мліївського ЦКМС було організовано та проведено концерт до Дня працівників сільського господарства. Концерт пройшов успішно і він чув схвальні відгуки від мешканців села. Проте, після концерту спеціаліст 1-ї категорії відділу освіти, культури, мистецтва і спорту Мліївської сільської ради ОСОБА_5 йому повідомила, що концерт не сподобався керівництву, у результаті чого, йому було оголошено догану. Вважає, що це вказує на недоброзичливе ставлення до нього, оскільки в галузі культури він працює з березня 1988 року, тобто майже 32 роки. За вказаний період Будинок культури був у різних підпорядкуваннях - Городищенської районної ради, Городищенської районної державної адміністрації, Мліївської сільської ради, проте, за весь час його роботи, жодного разу не виникало претензій до його кваліфікації і ставлення до роботи. Він не мав жодного стягнення, навпаки йому вручались грамоти та інші заохочення, оголошувались подяки.

ОСОБА_1 вважає, що звинувачення його у систематичному невиконанні покладених на нього обов`язків щодо організації та проведення культурно-мистецьких заходів, як і звільнення його з роботи, є безпідставними. Жодних порушень як трудової дисципліни, так і невиконання посадових обов`язків ним порушено не було. А тому, вважає, що є всі необхідні та достатні умови для визнання наказу № 1-к від 27.01.2020 про його звільнення з роботи незаконним та поновлення його на раніше займаній посаді.

Також позивач просить стягнути з ВК Мліївської сільської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55733,58 грн. і середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 55733,58 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснив, що на займаній посаді він працював з 01.04.1988, однак жодних зауважень щодо його роботи не надходило. Лише 10.12.2019 йому оголосили догану, яка була безпідставною, однак яку він не оскаржував. Вважає, що його звільнення з посади художнього керівника 28.01.2020 є незаконним, а винесений наказ про його звільнення підлягає скасуванню, оскільки він належно виконував свої посадові обов`язки, однак до них не входив обов`язок складання звіту. Щодо проведеного новорічного концерту, який не сподобався керівництву, вважає, що це не підстава для звільнення, оскільки це особиста думка самого керівництва, а відповідальність за проведення заходів покладається на керівника закладу, а не на художнього керівника. За всі роки його роботи нарікань на нього, як фахівця, не було. Населення було задоволено якістю проведених свят. За що він неодноразово отримував нагороди, подяки та заохочення. Трудову дисципліну він не порушував, про звільнення його завчасно не повідомили, як і не вказали обґрунтованих підстав для звільнення. Тому просить визнати наказ про звільнення незаконним, поновити його на займаній посаді, виплатити йому гроші за час вимушеного прогулу, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та покласти на відповідача судові витрати. Також перед судовими дебатами позивач подав розрахунок судових витрат та просив стягнути з відповідача 1 на свою користь 27800 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Представник відповідача КЗ «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради» Кучеренко Н.В. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що на даний час поновити позивача неможливо, оскільки за новим штатним розписом відсутня посада художнього керівника, заявлені вимоги не підтверджені належними доказами, а також позивач звернувся з позовом не до тієї особи, оскільки КЗ «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради» належить до комунальної власності Мліївської сільської ради, тому вважає, що саме остання має бути належним відповідачем у справі.

Представник пояснила, що 10.12.2019 ОСОБА_1 було оголошено догану. За час його роботи на займаній посаді, дійсно видавалися винагороди та заохочення іншою юридичною особою. Після новорічних свят та неналежно організованої новорічної дискотеки у будинку культури, від жителів села стали надходити скарги. Керівник Центру ОСОБА_2 та художній керівник ОСОБА_1 не належно розподілили між собою посадові обов`язки, що призвело до погіршення організації роботи закладу. Після чого ОСОБА_2 вдав наказ про звільнення ОСОБА_1 та згодом звільнився сам. У січні 2020 року відбувалася реорганізація КЗ «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» і сільська рада прийняла рішення, що посади, на якій працював ОСОБА_1 протягом 2 місяців не буде. Після звільнення останнього, на посаду в.о. керівника Центру була призначена Зінченко Л.О . Розроблялися статутні документи нового закладу, він був попереджений про звільнення. На сайті Мліївської сільської ради було розміщено оголошення про проведення конкурсу на посаду керівника закладу культури, про що було відомо ОСОБА_1 , але заяви про участь у конкурсі він не подавав.

Представник Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Також надав письмові пояснення про те, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з комунальним закладом Мліївським центром культури, мистецтва та спорту Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, на посаді художнього керівника.

Власником даного комунального підприємства є територіальна громада с. Старосілля, с. Буда - Орловецька, з адміністративним центром у с. Мліїв, майно яких перебуває в управлінні Мліївської сільської ради, яка має статус суб`єкта цивільних правовідносин у відповідності до ст. 91, 92 ЦК України. Комунальне підприємство у відповідності до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» створюється на сесії відповідної ради і оформляється рішенням останньої. Розмір фінансування комунального підприємства, його штат також визначається виключно на пленарних засіданнях представницького органу. Безпосереднє управління діяльністю комунального закладу здійснює його керівник - директор. Виконавчий комітет Мліївської сільської ради є виконавчим органом, який створений Мліївською сільською радою, та є їй підзвітним і підконтрольним. Також має статус суб`єкта цивільних правовідносин у відповідності до ст. 91, 92 ЦК України.

Мліївська сільська рада є засновником даного закладу та відповідно своїм рішенням виділяє кошти на його утримання, в тому числі і на заробітну плату. Виконавчий комітет Мліївської сільської ради через створення в його структурі апарату, лише бере участь в управлінні комунальним закладом Мліївським центром культури, мистецтва та спорту Мліївської сільської ради, проте підзвітний про виконання наданих радою повноважень, як перед представником власника - територіальній громаді. Вважає, що власником КЗ «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Мліївської сільської ради - є територіальна громада, а уповноважений орган - Мліївська сільська рада, а не Виконавчий комітет Мліївської сільської ради.

За Виконавчим комітетом Мліївської сільської ради лише закріплене право господарського відання на майно, яке передане власником - територіальною громадою - КЗ Мліївський центр культури, мистецтва та спорту Мліївської сільської ради. Саме повноваження власника територіальної громади, уповноваженим органом якої є Мліївська сільська рада - належить абсолютне право володіти, користуватися та розпоряджатися майном зазначеного комунального закладу і, в першу чергу, грошовими коштами.

Виконавчий комітет Мліївської сільської ради не є ні власником, ні уповноваженим органом КЗ «Мліївського центру культури, мистецтва та спорту Мліївської сільської ради.

На підставі викладеного, у позові просили відмовити.

Третя особа сільський голова села Мліїв Микитенко В.В. у судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з КЗ Мліївський центр культури, мистецтва та спорту Мліївської сільської ради. 18.03.2020 Мліївською сільською радою прийнято рішення про реорганізацію закладів культури та створено юридичну особу, яка має самостійний фінансовий баланс та перебуває у власності територіальної громади Мліївської сільської ради. Тобто даний заклад, як до реорганізації так і після - є самостійним суб`єктом права і безпосереднє управління його діяльністю здійснюється його керівником. Мліївська сільська рада є лише його засновником, до повноважень якого входить затвердження статуту, реорганізація закладу, розпорядження майном, а також прийняття на посаду та звільнення директора комунальної установи. Керівник комунальної установи призначається сільським головою. Прийняття на роботу, звільнення з роботи всіх інших працівників, затвердження їх посадових інструкцій та накладення дисциплінарних стягнень, відноситься виключно до повноважень директора комунального закладу. Мліївська сільська рада не приймала будь - яких розпорядчих актів щодо прийняття на роботу ОСОБА_1 , чи його звільнення. Крім того, трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Трудова Книжка позивача ніколи не перебувала у розпорядженні органу місцевого самоврядування, так як він ніколи не був його найманим працівником. Таким чином, Мліївська сільська рада не була роботодавцем для позивача, орган місцевого самоврядування є лише засновником комунального закладу, з яким останній перебував у трудових правовідносинах. З огляду на зазначене вище, вважає, що колегіальний орган місцевого самоврядування не може бути відповідачем за даним позовом.

Третя особа в.о. директора КУ «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Зінченко Л.О. надала суду письмове пояснення про те, що 31.01.2020 вона була призначена на посаду директора КУ «Центр культури, мистецтва та спорту Мліївської сільської ради». Їй відомо, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з даним комунальним закладом. 27.01.2020 останній був звільнений із займаної посади за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Також їй відомо, що в.о. директора Мліївського центру культури, мистецтва та спору ОСОБА_8 , який працював до призначення на посаду директора ОСОБА_2 , видав перед своїм звільненням трудові книжки всім працівникам особисто, про що складено відповідний акт, що позбавляло можливості останнього внести відповідний запис у трудову книжку ОСОБА_1 . Будучи призначеною на посаду директора комунального закладу, вона звернулася до ОСОБА_1 із письмовим повідомленням та вимогою надати трудову книжку для внесення відповідного запису, однак він, з невідомих причин, запис не отримує.

18.03.2020 засновником Мліївської сільською радою було прийнято рішення про реорганізацію закладів культури та створено Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради. Затверджено статут та штатний розпис, за яким посади художнього керівника не передбачено.

У судовому засіданні Зінченко Л.О. пояснила, що вона виконувала обов`язки директора з 03.02.2020 по 18.06.2021, тобто вже після звільнення ОСОБА_1 . Під час передачі їй документації, трудові книжки працівників закладу були в наявності, трудової книжки ОСОБА_1 в установі не було. Журнал обліку трудових книжок їй не передавався. Підтверджуючих документів, що трудову книжку передали особисто ОСОБА_1 вона не має. Відділ бухгалтерського обліку в закладі відсутній, фінансами вони не розпоряджалися. Вона як директор складала табелі обліку робочого часу працівників. Заробітна плата виплачувалася регулярно без затримок, шляхом перерахування на банківський рахунок у «ПриватБанк». Посадова інструкції у ОСОБА_1 була. Підготовка звітів щодо проведеної роботи входила в обов`язок директора. Художній керівник підпорядковувався директору. У Центрі культури та дозвілля була свою внутрішня реєстраційна документація, за час роботи ОСОБА_1 книг про реєстрацію документації не було.

Заслухавши сторін, свідків, ознайомившись із матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Наказом директора СЦКД ОСОБА_8 від 01.02.2014 № 333, на основі поданої заяви, ОСОБА_1 зараховано на посаду художнього керівника з 01.02.2014.

04.01.2016 ОСОБА_1 ознайомився з посадовою інструкцією керівника художнього клубного закладу, затвердженої директором Мліївського ЦКД ОСОБА_8 .

01.07.2019 ОСОБА_1 ознайомився з посадовою інструкцією директора КУ «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту», затвердженої рішенням Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області № 7/2-10/VII від 03.05.2018, сільський голова Микитенко В.В .

Рішенням Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області № 7/2-10/VII від 03.05.2018, затверджено правила внутрішнього трудового розпорядку працівників Мліївський центр культури, мистецтва та спорту.

Підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з вище вказаними правилами відсутній.

Наказом Мліївського центру культури, мистецтва та спору Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області № 4-к від 10.12.2019, оголошено догану ОСОБА_1 , керівнику художньому Мліївського ЦКМС за неналежне виконання своїх посадових обов`язків.

Наказом в.о. директора Мліївського центру культури, мистецтва та спору Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області № 1 від 14.01.2020 «Про надання звіту щодо виконання плану культурно-мистецьких заходів Мліївського ЦКМС у II півріччі 2019 р.», зобов`язано керівника художнього Мліївського ЦКМС ОСОБА_1 , в термін до 17.01.2020, надати звіт про виконання плану культурно - мистецьких заходів Мліївського ЦКМС у II півріччі 2019 року. В разі не проведення запланованого культурно - мистецького заходу надати одночасно із звітом детальне пояснення причин його не проведення (окремо по кожному не проведеному заходу).

17.01.2020 ОСОБА_1 складено звіт про виконання плану культурно - мистецьких заходів Мліївським ЦКМС у II півріччі 2019 року, записаних на відповідальність ОСОБА_1 . Даний звіт був зданий 22.01.2020.

23.01.2020 ОСОБА_1 було перероблено вказаний звіт, який зроблено по кожному заходу на окремому аркуші. Звіт передано в.о. директора ОСОБА_2 24.01.2020.

Відповідно до свідоцтв № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 про підвищення кваліфікації на обласних курсах підвищення кваліфікації працівників культури, ОСОБА_1 з 22.11.2010 до 25.11.2010 та з 14.10.2014 по 17.10.2014, проходив навчання клубних працівників сільських будинків культури.

За повідомленням Сектору культури, молоді та спорту Городищенської райдержадміністрації від 04.02.2020 № 22, за час перебування з травня 2015 року по березень 2018 року Мліївського центру культури і дозвілля в підпорядкуванні Сектору культури, молоді та спорту Городищенської райдержадміністрації, змін посад (переведення) та накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 не було.

Наказами Мліївського центру культури і дозвілля Городищенської районної ради №36 від 2017, № 6-д від 23.05.2016, № 19 від 22.12.2016, № 23 від 23.05.2017, художнього керівника ОСОБА_1 премійовано за сумлінну роботу та зразкове виконання службових обов`язків.

27.05.2016 директор школи ОСОБА_10 оголосила подяку ОСОБА_1 за співпрацю та вагомий внесок у формування життєвої позиції школярів.

28.01.2020 складено акт у складі: в.о. директора Мліївського ЦКМС ОСОБА_2 , акомпаніатора ОСОБА_11 , прибиральниці ОСОБА_12 , про відсутність трудової книжки ОСОБА_1 у КУ Мліївського ЦКМС, що унеможливлює внести до неї необхідні записи в терміни передбачені законодавством України.

20.02.2020 ОСОБА_8 склав повідомлення на ім`я начальника відділу освіти, культури та спорту ОСОБА_3 про те, що перед своїм звільненням з посади директора КУ «Мліївський ЦКМС», він видав трудові книжки працівникам закладу персонально кожному на руки.

Згідно розпорядження Мліївського сільського глови Городищенського району Черкаської області від 31.01.2020 №с 13-к Микитенка В.В. , Зінченко Л.О. тимчасово призначено на посаду в.о. директора КЗ «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Мліївської сільської ради.

В.о. директора Мліївського центру культури, мистецтва та спорту Зінченко Л.О. на адресу ОСОБА_1 був направлений лист № 1 від 21.02.2020 про необхідність надання трудової книжки для внесення у неї відповідного запису.

Допитаний судом свідок ОСОБА_2 пояснив, що з червня 2019 року по січень 2020 року він працював на посаді в.о. завідувача будинку культури народної творчості Центру культури і дозвілля. ОСОБА_1 почав погано виконувати свої посадові обов`язки. У листопаді 2019 року було свято День працівників сільського господарства. Під час підготовки свідок запропонував позивачу номери самодіяльності та оголосив ОСОБА_1 свою пропозицію, однак останній відмовився взагалі від його пропозицій та самостійно обирав номери програми. При цьому, ОСОБА_13 не налаштував мікрофони та, як результат, концерт був неналежний і зірваний, за що він виписав йому 10.12.2019 догану. Звільнений ОСОБА_1 був у січні 2020 року, після того як мала відбутися святкова дискотека до Нового року, яка не відбулася. В усній формі ОСОБА_1 постійно робилися попередження щодо невиконання ним посадових обов`язків.

Також свідок пояснив, що перебуваючи на займаній посаді, він не отримував трудових книжок працівників, особових справ та журналів обліку трудових книжок. Акт про передачу матеріальних цінностей не складався. Особисто він ОСОБА_1 трудову книжку не вручав, оскільки вона перебувала у нього на руках. У посадовій інструкції ОСОБА_1 не передбачено було подавання звітів. Художній керівник і директор закладу спільно проводили заходи. Вважає, що художній керівник повинен відповідати за проведення масових заходів. Заробітну плату працівникам Центру культури і дозвілля платила бухгалтерія сільської ради, у них бухгалтерського відділу не було.

Допитаний судом свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона працює на посаді спеціаліста І категорії відділу освіти та спорту Мліївської сільської ради. За час роботи ОСОБА_1 організація роботи проводилася не належно. У листопаді 2018 року звільнився попередній керівник закладу ОСОБА_8 , який не довіряв ОСОБА_1 , тому ключі від закладу були передані їй після його звільнення. При передачі ключів, акт прийому передачі матеріальних цінностей не складався. ОСОБА_1 був конфліктною людиною, він не рахувався з думкою інших працівників. Протягом його роботи, він отримував багато доган. Організація заходів проходила конфліктно, деякі колеги від нього плакали. Потім на посаду в.о. керівника призначили ОСОБА_2 ..

9 травня відбувалися урочисті заходи, був протокол проведення заходу і ОСОБА_1 не включив запис гімну України. Захід було зіпсовано. Вони були вимушені залучити до участі у заході інші колективи.

ОСОБА_2 вів табелі обліку робочого часу працівників закладу. Заробітна плата їм нараховувалася бухгалтерією сільської ради.

Колишній керівник ОСОБА_8 передав особисто трудову книжку ОСОБА_1 , але відповідний акт складено не було. Потім всіх працівників повідомили, щоб трудові книжки повернули назад в установу і всі їх принесли, лише ОСОБА_1 не приніс. Йому особисто направляли з даною метою лист, але відповіді від нього не отримали. Догана, винесена останньому в грудні 2019 року була правомірною, оскільки він зірвав захід до Дня працівника сільського господарства та до свята Нового року. Дискотека була проведена не належно, реклама не зроблена.

На даний час посади художнього керівника у штаті Центру немає.

Стаття 43 Конституції України визначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За нормами ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України та ст. 240-1 КЗпП України, дає підстави вважати, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким необхідно розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14.

Згідно з пунктами 18, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 вище вказаної постанови за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: - порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; - невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; - невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; - враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; - з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Тому для звільнення працівника за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Важливим є те, що при звільненні працівника відповідно до вимог вище вказаної статті, підприємство повинно навести у наказі конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Судом установлено, що наказ про звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання посадових обов`язків не містить зазначення конкретних фактів порушення останнім трудової дисципліни чи невиконання ним без поважних причин посадових обов`язків, та порушення правил внутрішнього розпорядку.

Посадова інструкція керівника художнього клубного закладу, затверджена директором Мліївського ЦКД ОСОБА_8. 04.01.2016, з якою ОСОБА_1 ознайомився 04.01.2016, не містить обов`язку складення звітів про виконання планів культурно-мистецьких заходів Мліївським ЦКД.

У оспорюваному наказі про звільнення № 1-к від 27.01.2020, маються посилання на п. а) ч. 1 р. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Мліївського центру культури, мистецтва та спорту та п. 4.1 посадової інструкції керівника художнього клубного закладу, однак ці норми є загальними, зокрема, перше стосується загальних правил поведінки, а друге стосується підстав для відповідальності керівника художнього. Тобто ці норми не містять конкретних обов`язків керівника художнього організовувати та/чи проводити певні заходи, складати звіти про результати їх проведення.

Також у спірному наказі мається посилання на наказ Мліївського центру культури, мистецтва та спору Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області № 4-к від 10.12.2019, яким оголошено догану ОСОБА_1 , керівнику художньому Мліївського ЦКМС за неналежне виконання своїх посадових обов`язків.

Наказ № 4-к від 10.12.2019 наявний у матеріалах справи, згідно якого ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов`язків. Даний наказ не оскаржувався, а тому суд його не оцінює з точки зору законності та сприймає лише в якості підтвердження факту наявного дисциплінарного стягнення.

При цьому суд звертає увагу на те, що 10.12.2019 ОСОБА_1 вже отримав стягнення за неналежне виконання посадових обов`язків у вигляді догани, згідно наказу № 4-к.

27.01.2020 ОСОБА_1 знову притягують до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за наказом № 1-к, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При цьому в наказі № 1-к від 27.01.2020 маються посилання на наказ № 1 від 14.01.2020 про надання звіту щодо використання плану культурно-мистецьких заходів Мліївського ЦКМС у ІІ півріччі 2019 року.

Аналізуючи ці накази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки за наказом № 1-к від 27.01.2020, при вирішенні питання про відповідальності ОСОБА_1 враховувався період ІІ півріччя 2019 (про що зазначено в підставах для винесення наказу), однак попередньо ОСОБА_1 уже отримав догану 10.12.2019 за неналежне виконання посадових обов`язків (тобто по 10.12.2019 уже була дана оцінка його діям), тому період, за який малася б надаватися оцінка діяльності ОСОБА_1 при винесенні спірного наказу № 1-к від 27.01.2020 становить 20 днів - із 11.12.2019 по 31.12.2019, оскільки особу не може бути двічі притягнуто до відповідальності за одне і теж порушення трудової дисципліни, про що зазначено в абзаці 2 статті 149 КЗпП. У цьому випадку суд також враховує, що оскільки в наказі № 4-к від 10.12.2019 не конкретизовано за яке саме порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 притягнений до дисциплінарної відповідальності, тому слід враховувати всю діяльність останнього, що мала місце до цієї дати, оскільки всі сумніви щодо наявності вини особи, тлумачаться на її користь.

Крім того, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Однак таких пояснень від ОСОБА_1 не отримано. У наказі про звільнення № 1-к від 27.01.2020 мається запис про те, що підставами є письмові пояснення ОСОБА_1 від 23.01.2020. Хоча таке посилання в наказі не відповідає дійсності, оскільки це були не письмові пояснення, а є звітом про виконання плану на виконання наказу № 1 від 14.01.2020, про що в самому наказі і вказано - «надати звіт про виконання плану…», а не «надати пояснення…», і у відповідь ОСОБА_1 надано саме «звіт», а не «пояснення».

Також, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Однак такі обґрунтуванні у спірному наказі про звільнення - відсутні, хоча ОСОБА_1 попередньо мав неодноразові заохочення, про які описано вище та за весь період роботи (а це понад 32 роки) не мав інших стягнень крім попереднього за 10.12.2019.

Тому суд констатує, що при звільненні ОСОБА_1 не було дотримано вимоги абзаців 1, 2, 3 частини 1 статті 149 КЗпП, та його порушені права підлягають захисту шляхом визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі.

При цьому ліквідація посади керівника художнього після звільнення ОСОБА_1 не є перешкодою для поновлення його на роботі, оскільки вирішення питання введення в штат нової посади, пропозиція незаконно звільненому працівнику рівнозначної посади тощо, є обов`язком самого органу, який допустив незаконне звільнення працівника. При цьому суд вважає за необхідне наголосити, що при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, роботодавець несе відповідальність за ст. 236 КЗпП.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року по справі № 6-419цс16, згідно якої основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за останні два календарні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів (годин) за цей період.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Визначаючись з сумою середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що строк вимушеного прогулу відліковується з дати звільнення, а саме з 27.01.2020

Для обчислення середньої заробітної плати, суд приймає до уваги надану відповідачем довідку про заробітну плату позивача, де вказано, що заробітна плата позивача за листопад 2019 року складала 4382 грн. 12 коп., грудень 2019 року - 4385 грн. 06 коп., за відпрацьовані 42 робочих дні (листопад - 21 день, грудень - 21 день).

Середньоденна заробітна плата за вказаний період складає 4382,12 + 4385,06 = 8767,18: 42 = 208 грн. 74 коп.

Суд, з урахуванням вимог ст. 235 КЗпП України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі не більше ніж за один рік, оскільки заява про поновлення розглядалася більше одного року. При цьому підставами для відкладення були неодноразові клопотання представника позивача про витребування доказів, про заміну сторони, зміни позовних вимог. Суд враховує, що документи, які витребовував суд за клопотанням сторони позивача, дійсно є важливими для правильного вирішення справи, однак сама поведінка представника позивача - адвоката Павленка С.І. - є неналежною, так як останній заявляючи клопотання про витребування доказів, спочатку не надав доказів неможливості отримати їх самостійно, потім розтягував надання клопотань про витребування доказів (надавав їх почергово, а не всі разом). Після цього, представник Павленко С.І. неодноразово заявляв клопотання про залучення/заміну сторони судового процесу, зміну позовних вимог тощо.

Також розгляд справи значну кількість раз відкладався за клопотанням і через неявку саме сторони позивача.

Крім цього, представник Павленко С.І. неодноразово просив відкласти розгляд справи через неявку когось із сторін, але коли для цього не було законних підстав для відкладення та суд відмовляв у такому клопотанні і продовжував судовий розгляд. Однак суд звернув увагу на таку поведінку представника та вважає, що він як адвокат має достеменно знати законність підстав для відкладення розгляду справи і бути насамперед зацікавленим у відновленні порушених прав його довірителя.

Такими ж суперечливими є клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи до закінчення військового стану та у зв`язку з перебуванням ним у складі ЗСУ, оскільки адвокат має знати, що неявка представника не є перешкодою для розгляду справи. Однак, при надходженні такого змісту клопотань, також не з`являвся сам позивач, і судовий розгляд кілька разів відкладався, в тому числі й через відсутність належних доказів про отримання судової повістки позивачем, що пов`язано з неналежною роботою відділення поштового зв`язку у військовий період.

На переконання суду, всі вище перелічені обставини в їх сукупності свідчать про те, що однією з причин тривалого розгляду справи являється саме недобросовісна поведінка представника позивача, до якої приєднався і сам позивач, який лише підтримував свого представника та намагався кожне засідання подати заяву про збільшення суми стягнень. При цьому суд неодноразово відмовляв позивачеві у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, оскільки позивач мав таке право лише до закриття підготовчого судового засідання.

Одночасно з цим суд враховує і те, що тривалому розгляду справи слугувала також неналежна поведінка відповідачів, які спочатку відтягували з наданням документів на адвокатські запити, а потім надавали документи, що стосуються підстав для звільнення лише за ухвалами суду про витребування доказів, хоча мали змогу відразу подати відзив на позовну заяву та надати всі необхідні документи, що можуть мати місце для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що доцільним та справедливим буде стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один рік.

Як зазначалося вище, середньоденна заробітна плата складає 208,74 грн., а кількість робочих днів у 2020 році, в якому вимушено не працював позивач, складає 251 день, тому шляхом множення цих сум, було визначено середній заробіток за рік у сумі 52393 грн. 74 коп.

У частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, суд вважає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217-IX, що набрав чинності 10.06.2021, внесено зміни у статтю 235 Кодексу законів про працю України, а саме: у частині третій слова «в трудовій книжці» виключити; у частині п`ятій слова «трудової книжки» замінити словами «копії наказу (розпорядження) про звільнення».

Таким чином, невидача трудової книжки позивачеві дійсно мала місце, однак на час прийняття судового рішення, законодавство змінилося.

Суд вважає непереконливими доводи відповідача - Комунального закладу «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради», що трудова книжка була видана позивачеві колишнім в.о. директора Мліївського ЦКМС ОСОБА_8., оскільки таке «повідомлення від 20.02.2020», не є належним доказом видачі трудової книжки. При цьому суд звертає увагу й на те, що це «повідомлення» написано задовго після звільнення самого ОСОБА_8 і воно не має вхідного реєстраційного номера, що дає підстави суду об`єктивно вважати, що таке «повідомлення» могло бути складено вже в ході розгляду справи судом про поновлення позивача на роботі. «Повний бардак» у діяльності Мліївського ЦКМС та понукання цьому керівництвом Мліївської сільської ради не є виправданням втрати роботодавцем трудової книжки працівника ОСОБА_1 .

Стаття 235 КЗпП України передбачає, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, положеннями ст. 117, 235 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Однак за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України, так і за ст. 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату (постанова Верховного Суду від 5 серпня 2020 року у справі № 686/20491/18, провадження № 61-1879св20).

Задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виключає можливість задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за цей же період за затримку видачі позивачу його трудової книжки. При цьому суд враховує, що період вимушеного прогулу є більш тривалим, оскільки з набранням чинності 10.06.2021 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217-IX, роботодавець зобов`язаний видати копію наказу (розпорядження) про звільнення, а тому, враховуючи, що суд прийняв рішення про поновлення позивача на роботі, підстави видавати останньому трудову книжку чи наказ про звільнення взагалі відсутні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в частині позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, молодіжної політики, фізкультури і спорту.

Зокрема до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, у тому числі, управління закладами культури, фізкультури і спорту, молодіжними центрами, які належать територіальним громадам або передані їм, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.п. 3 п. ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Враховуючи викладене, а також п. 5.4 Статуту КЗ «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради» (нова редакція), згідно якого бухгалтерське обслуговування закладу здійснюється бухгалтерською службою Виконавчого комітету Мліївської сільської ради, суд приходить до висновку, що стягнення грошових коштів на користь позивача, слід здійснити саме з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, та оскільки позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Виконавчого комітету Мліївської сільської ради 50 відсотків понесених позивачем судових витрат, що складаються з витрат на правову допомогу 27800 / 2 = 13900 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280 - 282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 1-к від 27.01.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтва та спорту Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді художнього керівника Комунального закладу «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради» з 28.01.2020.

Стягнути з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради (вул. Данила Кушніра, 67 с. Мліїв Черкаського району Черкаської області, ), на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 52393 (п`ятдесят дві тисячі триста дев`яносто три) грн. 74 коп.

Стягнути з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради (вул. Данила Кушніра, 67 с. Мліїв Черкаського району Черкаської області, ), на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 13900 (тринадцять тисяч дев`ятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 20.06.2022.

Суддя Л. В. Подорога