Справа № 125/1953/21
Провадження № 22-ц/801/884/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 рокуСправа № 125/1953/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року, ухвалене суддею Барського районного суду Вінницької області Питель О.В.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року позивач АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.04.2019 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку з метою укладання кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов і Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості станом на 23.10.2021 в розмірі 14042,83 грн., яка складається з: 11873,34 грн. - заборгованості за кредитом; 2169,49 грн. - заборгованості по відсоткам, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2022 рокув позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 11873,34 грн заборгованості. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції послався на відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, при цьому відповідач особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим, що анкета заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також судом не надано оцінки паспорту споживчого кредиту, в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При укладенні кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору та погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11873,34 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає частково.

Судом встановлено, що 07.04.2019 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку.

Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківського обслуговування (а. с. 7 на звороті).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 23.10.2021 відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в загальній сумі 14042,83 грн., яка складається з: 11873,34 грн. - заборгованості за кредитом; 2169,49 грн. - заборгованості по відсоткам (а.с. 6-7).

Позивачем до позовної заяви додано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта», в якому зазначені умови кредитування, строки, процентна ставка (а.с. 8).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms (а.с. 9-14).

Підставою звернення з позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснював витрати грошових коштів, тому зобов`язаний їх повернути, як фактично ним витрачені, у вигляді тіла кредиту в межах кредитного ліміту. Проте на переконання суду першої інстанції відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості за процентами, як плати за користування кредитним коштами, розмір які сторонами належним чином не узгоджені, враховуючи при цьому правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції крім зазначеного, виходив також із того, що наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не містить власноручного підпису відповідача, а тому не може бути належним доказом у даній справі.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ст.ст. 624, 1054 ч. 1 ЦК України, проценти за користування кредитом і неустойки є похідними від кредиту

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» приписує, що у договорі про споживчий кредит зазначається, зокрема, таке: тип кредиту (п. 2), відсоткова ставка, її тип та порядок обчислення, у тому числі порядок зміни та сплати процентів (п. 8), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору; усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту (п. 9), загальний розмір наданого кредиту (п. 3), строк, на який надається кредит (п. 5).

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Акцент-Банк» посилалося на те, що 07.04.2019 між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження своїх вимог АТ «Акцент-Банк» надало копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, копію паспорта споживчого кредиту, копію витягу Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та розрахунок заборгованості.

Проте, надані позивачем документи не підтверджують умови кредитування в частині визначення розміру та порядку сплати процентів, оскільки із зазначених вище документів, підписаним відповідачем є лише Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яка не містить умов кредитування.

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг умов щодо відсотків не містить. Документ, який би засвідчував отримання відповідачем підпис пам`ятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування, позивачем суду також не надано.

Надані Умови та правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

З зазначених положень Умов та правил не можливо встановити який саме розмір та порядок нарахування відсотків було встановлено при укладанні кредитного договору.

Такі висновки суду узгоджуються із висновком Верховного суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Оцінюючи надані позивачем документи суд надав їм вірну правову оцінку, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі, АТ «Акцент-Банк» посилається також на те, що в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого (а.с. 8). Паспорт підписаний позичальником електронним підписом, тому скаржник стверджує, що це є доказом погодження відсоткової ставки, прав та обов`язків клієнта (позичальника) і банку, відповідальності сторін.

Разом з тим, Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 зробив наступний правовий висновок:

«Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

В зазначеній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (на яку посилається Банк в апеляційній скарзі), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що підписання паспорту споживчого кредиту, з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст (містить інформацію про три різні кредитні продукти), - не є підтвердженням досягнення між Банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів, які визначені у паспорті споживчого кредиту.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції по суті правильного відмовив в задоволенні позову в частині стягнення відсотків. Однак, судом не взято до уваги, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, а тому мотивувальна частина рішення підлягає зміні в редакції цієї постанови.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі істотні умови договору, зокрема строки, процентна ставка тощо, не заслуговують на увагу.

Виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості. Позивач же не довів належними та допустимими доказами розміру заборгованості відповідача зі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також - погодження відповідачем умов щодо сплати відсотків саме у зазначеному банком розмірі.

Тому, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові в частині стягнення заборгованості по процентам з підстав його недоведеності.

Докази, які були подані скаржником до апеляційної скарги, а саме виписка по рахунку, в силу ч.3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не приймаються, оскільки Банк не обґрунтував неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ч.4 ст.376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповнені або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки суд, ухвалюючи рішення по суті правильно зробив висновок про часткове задоволення позову.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Барського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало