Провадження № 2-з/537/50/2022
Справа № 537/1200/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Єгорова Сергія Анатолійовича про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, поданою представником адвокатом Єгоровим С.А., до ОСОБА_2 , в якій просила усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від права на спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопу О.Є. видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилася після ОСОБА_3 . В обгрунтування заяви зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями після померлого є його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_3 хворів, був інвалідом 2 групи. Протягом останніх двох років його стан здоров`я погіршився, він потребував постійного догляду, був позбавлений можливості самостійно пересуватися. Донька ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги батькові. Зазначив про наявність спору щодо права відповідача на спадкування майна після смерті ОСОБА_3 , та існування підстав для усунення відповідача від спадщини в порядку ст. 1224 ЦК України. Однак відповідач може реалізувати таке право, оформивши відповідне свідоцтво на спадщину до вирішення вказаного спору, тому є достатні підстави вважати, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробить неможливим виконання рішення суду по даній справі.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, а також матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Положеннями статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову та зазначається, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. (ч.10 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 02.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Дорани проти Ірландії» від 31.07.2003 зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій відносно предмета спору, які можуть у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду (реалізація предмета спору чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо). Лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому тягар доведення таких обставин лежить саме на заявникові.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існує спір, предметом якого є усунення останньої від права на спадкування за законом.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Кременчук Полтавської області помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 07 грудня 2020 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №3136).

За повідомленням приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е. від 11.06.2022 року заведено спадкову справу №7/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 . Станом на 11.06.2021 року спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину є дружина померлого ОСОБА_1 та дочка померлого ОСОБА_2 , які подали заяву про прийняття спадщини.

В прохальній частині заяви про забезпечення позову заявник просить заборонити приватному нотаріусу Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопу О.Є. видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

Водночас заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований спосіб впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про усунення від права на спадкування за законом.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконання ним своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної зави та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єгорова С.А. про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 352, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити представнику заявника ОСОБА_1 адвокату Єгорову Сергію Анатолійовичу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На виконання вимог підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України повідомити приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича про надходження до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Прокопа Олександра Едуардовича, про усунення від права на спадкування за законом.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складений 13.06.2022 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.