Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2022 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Олексієнко С.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник Олена Геннадіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

Встановив:

В жовтні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначає,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 ,відкрилася спадщина,яка потребує нотаріального оформлення.

Протягом встановленого законом строку на прийняття спадщини,який закінчився 01.10.2021 р.,позивачка не мала змоги звертатись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим,що працювала та мешкала у с.Левки Прилуцького району Чернігівській області.

04.10.2021 р.позивачка отримала повідомлення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.про необхідність у строк до 01.10.2021 р.звернутись до нотаріуса особисто або надіслати поштою заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка подала приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.заяву про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті батька як спадкоємиці за законом першої черги.

Постановою нотаріуса від 06.10.2021 р.позивачці було відмовлено у вчинені нотаріальної дії через пропуск строку прийняття спадщини,з цієї ж постанови позивачка дізналася,що 30.09.2021 р.до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась його сестра.

Посилаючись на те,що строк на прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин,від спадщини вона не відмовлялася,просить суд на підставі ст.1272 ч.3 ЦК України визначити додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 26.10.2021 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження,витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.спадкову справу до майна померлого ОСОБА_4 .

Відповідачем ОСОБА_5 до суду надано відзив на позов,в якому вона заперечує проти заявлених ОСОБА_1 вимог з посиланням на те,що позивачка не довела доказами існування обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по прийняттю спадщини,навіть за умови проживання за межами м.Запоріжжя на час відкриття спадщини,а юридична необізнаність особи про законодавчо визначену процедуру прийняття спадщини не є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивачкою була надана до суду відповідь на відзив,узагальнений зміст якої полягає у тому,що тривала відсутність позивачки у м.Запоріжжі у зв`язку з працевлаштуванням в іншій місцевості, складні умови праці ,проживання на значній віддаленості від місця відкриття спадщини та неможливість через ці обставини у встановлений законом строк особисто прибути до нотаріуса для подання відповідної заяви,на думку ОСОБА_1 ,є поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини,а незначний період пропуску цього строку вказує на те,що вона не відмовлялась від спадщини батька.

В судове засідання позивач не з`явився,представник позивача адвокат Рогозін О.В.надав письмову заяву,за змістом якої просив розглядати справу без участі позивача та її представника,позов підтримав та просив задовольнити.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.в судове засідання не з`явився,надав письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як передбачено ст.223 ч.1 ЦПК України,неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови,що його належним чином повідомлено про дату,час і місце цього засідання,не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі викладеного,суд розглянув справу за відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача адвокат Кравченко О.В.в судовому засіданні у вступному слові просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав,викладених у відзиві на позов. Зазначила,що після розлучення батьків позивачки,остання мешкала окремо,з батьком та його родичами взаємин не підтримувала,догляд за ОСОБА_3 здійснювала його сестра ОСОБА_5 ,яка наразі заперечує проти позову з міркувань власного бачення справедливості.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2014 р.та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2018 р., ОСОБА_3 на праві власності належали 1/3 та 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ,право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в м.Запоріжжі помер,про що надана копія свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 з 01.04.2021 р.відкрилася спадщина за законом.

Відповідно до вимог ст.1220 ч.1,1222 ч.1,1223 ч.2,1261 ч.1 ЦК України, позивачка є спадкоємцем за законом першої черги,до якої право власності на спадкове майно переходить на загальних підставах.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 № 73 /2021 встановлено,що 30.09.2021 р.до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.із заявою про прийняття спадщини після смерті брата звернулася його сестра ОСОБА_5 ,яка вказала про наявність іншого спадкоємця за законом-дочки спадкодавця ОСОБА_1 .

Листом від 30.09.2021 р. нотаріус поінформував позивачку про необхідність у строк до 01.10.2021 р. подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та роз`яснив наслідки не вчинення таких дій у строк до 10.10.2021 р.,лист був отриманий ОСОБА_1 04.10.2021 р.

Заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 його спадкоємцем ОСОБА_1 ,яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем,була подана 05.10.2021 р.,з пропуском строку на прийняття спадщини.

За зверненням ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину постановою нотаріуса від 06.10.2021 р.останній було роз`яснено про неможливість вчинення відповідної нотаріальної дії з підстав пропуску строку на прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

З матеріалів справи суд встановив,що на підставі цивільно-правової угоди № 1 від 03.12.2020 р.,укладеного ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ,позивачка у с.Левки Прилуцького району Чернігівської області виконувала роботу по виробництву хліба та хлібобулочних виробів,виробництво борошняних кондитерських виробів,тортів і тістечок нетривалого зберігання,термін дії угоди з 03.12.2020 р.до 02.10.2021 р.,мешкала в цей період за адресою: АДРЕСА_2 ,на підтвердження чого надана копія договору оренди приміщення.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п.24 Постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини суд досліджує поважність причин його пропуску,при цьому необхідно виходити з того,що поважними є причини,пов`язані з об`єктивними,непереборними,істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позивач в обгрунтування поважності причин пропуску строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 посилалася на те,що вона у період з 03.12.2020 р.по 02.10.2021 р.працювла у важких умовах та мешкала на значній відстані від спадкодавця та місця відкриття спадщини,не мала можливості через об`єктивні,незалежні від її волі,обставини, вчинити передбачені законом дії,спрямовані на прийняття спадщини після смерті батька,а після усунення цих обставин,подала відповідну заяву з нетривалим пропуском строку 05.10.2021 р.

Приймаючи рішення на користь позивача,суд виходить з того,що позивачка підтвердила достатніми достовірними переконливими доказами,які нічим не спростовані,що протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини вона,з незалежних від її волі об`єктивних непереборних причин не мала реальної можливості вчинити дії,спрямовані на прийняття спадщини після смерті батька шляхом особистого звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини або до іншого нотаріуса за місцем мешкання,оскільки згідно витягу з реєстру нотаріусів, у с.Левки Прилуцького району такі відсутні,проте одразу після повернення до місця проживання у м.Запоріжжі 05.10.2021 р.лише через 4 дні після закінчення встановленого законом строку подала нотаріусу відповідну заяву,від падщини не відмовлялась.

Враховуючи наведене, звернення позивача до суду із позовом про визначення додаткого строку для прийняття спадщини є передбаченим законом способом захисту цивільного права відповідно до ст. 16 ЦК України,а її вимоги грунтуються на законі та підтверджені доказами,тому підлягають задоволенню.

Додатковий строк,який визначається позивачу, з урахуванням обставин справи, проживання позивача за місцем відкриття спадщини,має становити два місяці,що на думку суду є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини.

Заперечення відповідачки проти позову спростовані дослідженими доказами про характер роботи позивачки та віддаленість місця проживання протягом строку на прийняття спадщини,а посилання на відсутність ознак родинних відносин у взаєминах спадкодавця та позивачки не є підставами для відмови у позові про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Відповідно до ст.141 ЦПК України ,при задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 гривень,сплата якого підтверджена квитанцією.

Також позивачем у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гр.

При вирішенні позову в цій частині суд керується наступним.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати по оплаті судового збору,пов`язані із залученням експертів та на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд встановив,що разом з першою заявою по суті спору (у позовній заяві) позивачем не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи,за текстом позову(зворотній бік позовної заяви) ,у прохальній частині позивачка заявила про стягнення з відповідача на її користь судових витрат по оплаті судового збору та правничої допомоги.

Тобто,вже на стадії звернення до суду з позовом, ОСОБА_1 була обізнана про те,що нею понесені витрати на професійну правничу допомогу, розмір таких витрат був визначений попередньо щонайменше на час складання позовної заяви ,розмір яких згідно позову є фіксованим та становить 5000 гр.

З огляду на те,що під час розгляду справи в суді позивачка разом із першою заявою по суті спору не подала суду попереднього(орієнтовного)розрахунку суми судових витрат,які вона понесла на професійну правничу допомогу в зв`язку із розглядом справи,жодних доказів таких витрат не надала,суд відмовляє у відшкодуванні таких витрат.

На підставі ст.ст.16,1261,1270,1272 ч.3 ЦК України,ст. ст. ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284, 353, 355 ЦПК України ,суд-

Ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк два місяці на прийняття спадщини,відкритої після смерті ОСОБА_8 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908(дев`ятсот вісім) гривень.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України,зазначаються наступні відомості:

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,адреса реєстрації проживання : АДРЕСА_3

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Ю.А.Галущенко