Справа №443/127/22
Провадження №2/443/362/22
РІШЕННЯ

іменем України

17 червня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади села Репехів в особі Бібрської міської ради Львівської області про встановлення факту проживання однією сім`єю до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просить: встановити факт її проживання разом із ОСОБА_3 однією сім`єю в АДРЕСА_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, площею 1,1160 га, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії I-ЛВ №042773 від 26.03.2001 року та зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за №273.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її родичка - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 1,1160 га, належні померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №042773 від 26.03.2001 року. Згідно довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради №49 від 03.03.2021 року, ОСОБА_3 1913 року народження, яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , дійсно проживала без реєстрації більше 5-ти років зі своїм племінником ОСОБА_4 1941 року народження за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою разом з нею проживали: ОСОБА_4 , 1941 року народження - племінник, ОСОБА_2 ,1943 року народження -дружина племінника, ОСОБА_1 1974 року народження - дочка племінника. Від імені ОСОБА_3 у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради заповіт не посвідчувався. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 була одинокою жінкою, близьких родичів не мала, а тому на момент її смерті не було осіб, які б могли спадкувати за законом у спосіб передбачений ст.1261-1263 ЦК (перша, друга та третя черга спадкування). Стверджує, що оскільки вона постійно проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю до часу відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її фактично прийняла, проте юридично не оформила. Батько позивачки ОСОБА_4 спадщину після смерті своєї тітки ОСОБА_3 не прийняв у жоден із передбачених законом способів, а ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер. Матір позивачки ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 також не прийняла у жоден із передбачених законом способів та на неї не претендує.

21.01.2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі, у зв`язку із тим, що у позивачки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту її проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено до озгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву згідно якої повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину, після смерті ОСОБА_3 вона не прийняла та на її оформлення не претендує. Не заперечує проти оформлення спадкових прав ОСОБА_1 . Крім того просить розглядати справу за її відсутності, позов визнає, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Представник відповідача - Бібрської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника за наявними в матеріалах справи документами.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району від 04.03.2004 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 1,1160 га, належні померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I-ЛВ №042773 від 26.03.2001 року (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Як видно із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 11.06.2020 року, 15.02.1992 року у виконавчому комітеті Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно свідоцтво про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 , 11.05.2006 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №71. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище їй « ОСОБА_1 » (а.с.11).

Згідно довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради №49 від 03.03.2021 року, ОСОБА_3 1913 року народження, яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , дійсно проживала без реєстрації більше 5-ти років зі своїм племінником ОСОБА_4 1941 року народження за адресою: АДРЕСА_1 , який здійснював догляд за своєю тіткою до дня її смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 та займався похованням. За вказаною адресою разом з нею проживали: ОСОБА_4 , 1941 року народження - племінник; ОСОБА_2 , 1943 року народження - дружина племінника; ОСОБА_1 , 1974 року народження - дочка племінника.Від імені ОСОБА_3 у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.13).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 була одинокою жінкою, близьких родичів не мала, а тому на момент її смерті не було осіб, які б могли спадкувати за законом у спосіб передбачений ст.1261-1263 ЦК (перша, друга та третя черга спадкування).

Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Допитана, як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні, дала покази про те, що ОСОБА_3 являлася сестрою батькової мами. З 1998 року проживала однією сім`єю разом із нею та її батьками у АДРЕСА_1 , оскільки вона була хвора та своєї сім`ї не мала. Вона з батьками здійснювали догляд за ОСОБА_3 , займалися її похованням.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала покази про те, що являється сусідкою позивачки ОСОБА_1 .. ОСОБА_3 , з 1998 роки жила з позивачкою та її батьками однією сім`єю у с.Репехів. ОСОБА_3 своєї сім`ї не мала, за життя остання працювала в колгоспі.

Відтак судом встановлено, що спадкоємцями четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім позивачки, були батьки позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Батько позивачки ОСОБА_4 спадщину після смерті своєї тітки ОСОБА_3 не оформляв та нікуди не звертався з приводу прийняття такої, що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68047529 від 11.01.2022 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 12.05.2020 року (а.с.15).

Матір позивачки ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 не оформляла та нікуди не зверталася з приводу прийняття такої та на неї не претендує, що підтверджується поданою нею заявою (а.с.38).

Натомість позивачка постійно проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю до часу відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її фактично прийняла.

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №06/02-31 від 21.01.2022 року (а.с.18), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке вона має намір успадкувати.

Як видно з довідки Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області №80 від 12.05.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , з 11.06.1992 року по теперішній час (а.с.7).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 проживалаоднією сім`єю із ОСОБА_3 , терміном не менше п`яти років до дня її смерті смерті, що наступила 03.03.2004 року, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 володіла земельною ділянкою, яка розташована на території Баковецької сілської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка від 10.08.2021 року №97-13-0.22-10/375-21, видана Управлінням у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, відповідно до якої, згідно книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХІІІ сесії Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.2000 р. №226 на громадянку ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на земльну ділянку серії І-ЛВ 042773 від 26.03.2001 р. Реєстраційний номер 273. Площа земельної ділянки 1.1160 га. Цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_3 однією сім`єю в АДРЕСА_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, площею 1,1160 га, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії I-ЛВ №042773 від 26.03.2001 року та зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за №273.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 червня 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка