ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Чернівці

справа № 725/3579/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою Чернівецької міської ради на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 червня 2021 року (головуючий у першій інстанції Федіна А.В.),-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Вказував на те, що його мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 до відкриття спадщини, тому він має право на спадкування тієї частини спадщини, яка б належала його матері.

15 березня 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельської І.Л. з заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельської І.Л. від 21 квітня 2021 року №106-02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

_______________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/151/22

Посилався на об`єктивні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку із введенням карантину Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року №211, припиненням міжобласного та міжміського транспортного сполучення.

Також поважними причинами пропуску вказував , що в період з 01 вересня 2020 року по 07 березня 2021 року перебував у м. Варшава Республіки Польща, а з 05 вересня 2020 року по 02 березня 2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, двосторонню пневмонію з ураженням печінки.

Оскільки карантинні обмеження та важка хвороба унеможливили його звернення до нотаріальної контори у встановлені строки, змушений захистити своє право шляхом звернення до суду, оскільки незадоволення його прохання щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зумовить перехід права власності на спадкове майно до держави.

Просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 червня 2021 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Чернівецька міська рада, подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску такого строку. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як на поважність пропуску строку суд першої інстанції зокрема зазначає і введення карантину на території усієї Чернівецької області, та відсутність транспортного сполучення, однак протоколом позачергового засідання обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 26 червня 2020 року №37, яким з 01 липня 2020 року на території Чернівецької області дозволено здійснення пасажирських перевезень автомобільним транспортом, в кількості не більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Крім того вважає, що перебування ОСОБА_1 за кордоном з 01 вересня 2020 року по 07 березня 2021 року вказує на те, що ОСОБА_1 переміщувався по країні, тому свідомо пропустив строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що в суді розглядається справа, в порядку окремого провадження, за заявою Чернівецької міської ради про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою. ОСОБА_2 була самотньою особою, проживала одна, допомогу надавали соціальні працівники, і поховання здійснював департамент праці та соціального захисту населення міської ради.

Просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Постановою Чернівецького апеляційного суду області від 08 жовтня 2021 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 червня 2021 року скасовано.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року постанову Чернівецького апеляційного суду області від 08 жовтня 2021 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 12 січня 2022 року справу призначено до розгляду.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що припинення транспортного сполучення, введеного внаслідок карантинних обмежень з метою запобігання поширенню на території України вірусу, перебування позивача за кордоном протягом тривалого часу та стаціонарне лікування, розцінюється судом як поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що не відповідають обставинам справи, постановлені з порушенням норм права.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті тітки позивача - ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельської І.Л. із заявою про прийняття спадщини 15 березня 2021 року.

Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельської І.Л. від 21 квітня 2021 року №106-02-31 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , та квартириАДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки відділу ведення реєстру територіального громади м. Чернівці Чернівецької міської ради від 16 квітня 2021 року за №20/01-22/339 ОСОБА_2 з 29 березня 1976 року по день смерті, була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 .

Згідно з довідкою Малинівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 19 лютого 2019 року №95 ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_5 .

Відповідно до копії закордонного паспорту ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року по 07 березня 2021 року перебував за кордоном у Республіці Польща.

Відповідно довідки Центрального Шпиталю Клінічного МСВіА від 2 березня 2021 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні, комплексному обстеженні і діагностиці в госпіталі з 5 вересня 2020 року по 2 березня 2021 року, пройшов курс відновлювальної терапії, процедур необхідних для повної реабілітації.

За змістом виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 . Центрального Шпиталю Клінічного МСВіА хворий ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в пульманологічному відділенні з 5 вересня 2020 року по 2 березня 2021 року, діагноз гостра респіраторна хвороба COVID-19, двостороння пневмонія з ураженням печінки.

Відповідно архівної довідки Державного архіву Чернівецької області від 21 травня 2021 року №402 в книзі реєстрації актів про народження громадян православного віровизнання с.Малинівка Новоселицького району Чернівецької області є відомості про те, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

За архівною довідкою Державного архіву Чернівецької області від 21 травня 2021 року №416 в книзі реєстрації актів про народження громадян православного віровизнання с.Малинівка Новоселицького району Чернівецької області є відомості про те, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших дітей не мала, а тому він як племінник спадкодавця має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом його матері, якби вона була живою на час відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

На підставі ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених статтею 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266 ЦК України, є вичерпним.

Згідно із частиною третьою статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Враховуючи наведене позивач ОСОБА_1 має право на спадкування за законом за правом представлення, та відноситься до другої черги спадкоємців за законом.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З матеріалів справи вбачається, що шестимісячний строк подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини, після смерті тітки ОСОБА_2 сплив 17 вересня 2020 року.

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельської І.Л. із заявою про прийняття спадщини 15 березня 2021 року.

Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Новосельської І.Л. від 21 квітня 2021 року №106-02-31 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини..(а.с. 18)

08 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 , посилався на об`єктивні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку із введенням карантину Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року №211, припиненням міжобласного та міжміського транспортного сполучення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Визнаючи поважною причиною пропуску процесуального строку, судом першої інстанції не враховано, що постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» не містить поширення дій цього закону на вчинення нотаріальних дій, зокрема й тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 з 23 квітня 1981 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 (а.с.6).

Заяву про прийняття спадщини слід було подати до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, а саме м. Чернівці.

Дійсно, зі змісту протоколу чергового засідання обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 13 березня 2020 року№10 випливає, що управлінню інфраструктури Чернівецької обласної державної адміністрації доручено призупинити роботу на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути).

Однак, протоколом позачергового засідання обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 26 червня 2020 року №37, яким з 01 липня 2020 року на території Чернівецької області дозволено здійснення пасажирських перевезень автомобільним транспортом, в кількості не більше ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Останнім днем подачі заяви про прийняття спадщини 17 вересня 2020 року.

Вище наведеним спростовуються посилання позивача про відсутність транспортного сполучення на території Чернівецької області і не можливістю доїхати в м. Чернівці, протягом шестимісячного строку встановленого законодавством для прийняття спадщини, як на поважність пропуску такого строку.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 мав можливість подати заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , в установлений законом термін.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що порядок видачі свідоцтва про право на спадщину регламентовано Главою10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку).

Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

На підставі пункту 3 частини першої статті 38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України вчиняють нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Отже, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або консулу консульської установи України у Республіці Польща, а запроваджений на всій території України карантину з метою запобігання поширення на території України вірусу COVID-19 не обмежило дії спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини.

Також, як на поважність пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з 01 вересня 2020 року по 07 березня 2021 року перебував у м. Варшава Республіки Польща, а з 05 вересня 2020 року по 02 березня 2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, двосторонню пневмонію з ураженням печінки.

Однак колегія суддів не погоджується із такими доводами позивача, враховуючи наступне.

Останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 17 вересня 2020 року, однак позивач обґрунтовуючи неможливість вчасного звернення вказував про перебування за кордоном у період з 01 вересня 2020 року по 07 березня 2021 року. Такі посилання ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки якщо позивач мав можливість, в період шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, виїхати за межі України, свідчить і про те, що він мав можливість вільно пересуватися по території України і звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що перебування ОСОБА_1 за межами України, припинення транспортного сполучення, введеного внаслідок карантинних обмежень з метою запобігання поширенню на території України вірусу COVID-19 є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, судом першої інстанції не надано правової оцінки доказам щодо тривалого перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 5 вересня 2020 року по 2 березня 2021 року, у тому числі протягом 2 тижнів до спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 .

Відповідно довідки Центрального Шпиталю Клінічного МСВіА від 2 березня 2021 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні, комплексному обстеженні і діагностиці в госпіталі з 5 вересня 2020 року по 2 березня 2021 року, пройшов курс відновлювальної терапії, процедур необхідних для повної реабілітації.

За змістом виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 . Центрального Шпиталю Клінічного МСВіА хворий ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в пульмонологічному відділенні з 5 вересня 2020 року по 2 березня 2021 року, діагноз гостра респіраторна хвороба COVID-19, двостороння пневмонія з ураженням печінки.

Однак така виписка не містить належних відомостей та доказів, які б вказували на те, що стан здоров`я ОСОБА_1 був настільки важкий, що перешкоджав йому у своєчасній реалізації своїх спадкових прав.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.

Сам факт захворювання ОСОБА_1 з 5 вересня 2020 року, тобто протягом 2 тижнів до спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 не свідчить про те, що він фізично не міг направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.

З дня смерті спадкодавця, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачу, якому було достовірно відомо про смерть тітки, жодним чином не вчинено будь-яких дій, спрямованих на отримання спадщини, яка залишилась після її смерті.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна в першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень та перебуванням за кордоном не є належними доказами, оскільки охоплюють лише незначний період строку, відведеного на прийняття спадщини.

Наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначені позивачем обставини не перешкоджали останньому подати протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини шляхом надіслання поштою такої заяви із нотаріальним засвідченням справжності її підпису.

Правовий механізм застосування частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та підстави визнання причин порушення строків поважними є сталим у судовій практиці.

Як свідчить тлумачення частини третьої 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85 цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486 цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 22 травня 2019 року у справі№ 351/2403/17; від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Таким чином, враховуючи наведене колегія суддів із урахуванням вказаних норм матеріального права та релевантної судової практики на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог приходить до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки зазначені ОСОБА_1 доводи причин пропуску такого строку не є тією безумовною підставою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

За таких обставин колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції було порушено норми права, а тому згідно ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до пункту 2 частини другої статті 141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17 червня 2021 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 09 лютого 2022 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк