КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/964/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС», ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють вимог, щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасова Юлія Георгіївна, Акціонерне товариство «Банк Богуслав», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги та визнання незаконними дій,-

встановив:

У вересні 2020року представник позивача звернувся з урахуванням уточнених позовних вимог до суду про визнання недійсним укладений між ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 , посвідчений 14.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. (за реєстр. № 626) договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений 10.12.2013 р. Затварницькою І.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (за реєстр. № 2862); визнати недійсним укладений між ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги № 7/18 від 14.09.2018р.; визнати незаконними дії ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» щодо вимог на адресу ТОВ «АВ-Сервіс» про усунення порушення умов генерального кредитного договору № 915-01-1 ГКД- 14/2013 від 10.12.2013 та кредитного договору № 15/01-КР-36/2013 від 10.12.2013 р. шляхом сплати заборгованості в сумі 1 448 848,77 гривень. та стягнути судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 10.12.2013 року між ПАТ «БАНК БОГУСЛАВ» в особі Голови Правління Савчука О М, який діяв на підставі довіреності, зареєстрованої в реєстрі N» 3386 та ТОВ «АВ-СЕРВІС», в особі Генерального директора Арабського В.П., який діяв на підставі Статуту було укладено генеральний кредитний договір №15/01-ГКД-14/2013. Згідно п.1.1. зазначеною договору банк відкрив позивачу відновлювальну відкличну кредитну лінію в національній валюті України - гривні та встановлює ліміт, строк дії, в межах якої, лише після розгляду та прийняття позитивного рішення (уповноваженими органами згідно внутрішніх процедур Банку) шодо задоволення кожної окремої кредитної заявки, здійснюватиме оплатне обслуговування шляхом укладання сторонами окремих кредитних договорів, з метою обслуговування цієї кредитної лінії. Відповідно до п.1.2. Генерального Кредитного Договору № 15/01-ГКД-14/ 2013 від 10.12.2013 року, загальний ліміт Кредитної лінії за цією Угодою встановлюється в сумі - 3 500 000, 00 грн. строком дії до 09.12.2016 року.

Одночасно із підписанням кредитного договору №15/01-ГКД-14/ 2013 між ПАТ «БАНК БОГУСЛАВ» та позивачем були укладені договори поруки за № 15/01-ПР-51 та за № 15/01-ПР-50 від 10.12.2013 року, а також в межах та на виконання генерального кредитного договору №15/01-ГКД-14/2013 було укладено Договір іпотеки від 10.12.2013 року, посвідчений ПН КМНО Затварницькою І.П., зареєстрований в реєстрі за № 2863, предметом якого є нежитлове приміщення, склад, загальною площею -1640, 9 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.08.2020 року за підписом ОСОБА_1 позивачем було отримано поштове вручення з повідомленням про заміну кредитора у зобов`язанні та надання доказів переходу до нового кредитора у зобов`язанні. До вказаного повідомлення у якості додатків були додані лише два документи: договір про відступлення права вимоги від 06.09.2018 року та договір про відступлення права вимоги від 14.09.2018 року, та не було надано боржнику жодного доказу на підтвердження відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, у зв`язку із чим до ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» був направлений відповідний запит про падання копій договорів про відступлення права вимоги за Генеральним кредитним Договором N»15/01-ГКД-14/ 2013.

Відступлення права вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки на користь фізичної особи, ОСОБА_1 , представник позивача, вважає, незаконним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт.

Вказує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. З аналізу норм законодавства вбачається, шо неможливість нотаріального посвідчення договору відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи саме по собі свідчить про неможливість дотримання при укладенні такого правочину на користь фізичної особи вимог ст. 513 ЦК України щодо його форми.

У зв`язку із зазначеним приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасова ІО.Г. не мала правових підстав для посвідчення договору про відступлення ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» на користь ОСОБА_1 права вимоги за іпотечним договором.

Відтак, позивач вважає, що ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» право вимоги за генеральним кредитним договором №15/01 - ГКД-14/2013 та договором іпотеки від 10.12.2013 ОСОБА_1 відступлено неправомірно, оскільки останній є фізичною особою і не може бути ані кредитодавцем, ані іпотекодержателем за вказаними договорами.

Також, позивач зазначає, що саме ж по собі існування договору про відступлення права вимоги на певну суму боргових зобов`язань не є належною підставою для перерахування грошових коштів боржником «новому» кредитору, так як в договорі про відступлення права вимоги передбачено лише розмір вимоги, що відступається та порядок такого відступлення (платне чи безоплатне). А права вимоги новим кредитором набувається тільки в результаті укладення правочину по заміні первісного кредитора на нового, як складової частини вже існуючого боргового зобов`язання.

Також позивач звертає увагу суду на те, що їм стороні стало відомо, що між ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» та ОСОБА_1 за взаємною згодою розірвано укладені ними договори про відступлення права вимоги №7/18 від 14.09.2018 року та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений 10.12.2003 р. Затварницькою І.П. , приватним нотаріусом КМНО (за реєстр. № 2862), який посвідчений 14.09. 2018 року Тарасовою Ю.Г. , приватним нотаріусом КМНО (за реєстр. № 626). Дана обставина підтверджується відповідною угодою про розірвання договору та договором про розірвання договору від 02.02.2021 р. А тому вважає, що у даній справі предметом спору є саме недійсність договору про відступлення права вимоги №7/18 від 14.09.2018 року та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 14.09.2018 року - тобто їх відповідність вимогам чинного на момент укладення цих договорів законодавства. Наслідком такої невідповідності є прийняття судом рішення при визнання договорів недійсними, тобто про їх анулювання як юридичних фактів, які мали наслідком виникнення зобов`язань. Припинення зазначених договорів відступлення права вимоги пов`язано з їхнім розірванням за згодою сторін, а не з їх недійсністю.

Укладення між відповідачами додаткової угоди про розірвання договору про відступлення права вимоги та договору про розірвання договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки під час розгляду даної справи не позбавляє позивача права оскарження даних договорів і не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» подало апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати і позов задовольнити повністю з викладених в ньому підстав, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відзив не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2013р. між АТ «Банк Богуслав» та ТОВ «АВ-Сервіс» укладено генеральний кредитний договір № 15/01-ГКД-14/2013/т.1, а.с.9/.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору банк відкрив позивачу відновлювальну відкличну кредитну лінію в національній валюті України - гривні та встановлює її ліміт, строк дії, в межах якої, лише після розгляду та прийняття позитивного рішення (уповноваженими органами згідно внутрішніх процедур Банку) шодо задоволення кожної окремої кредитної заявки позичальника, здійснюватиме оплатне обслуговування позичальника шляхом укладання сторонами окремих кредитних договорів, з метою обслуговування цієї кредитної лінії.

Відповідно до п.1.2; 1.3 генерального кредитного договору, загальний ліміт кредитної лінії за цією угодою встановлюється в сумі - 3 500 000, 00 грн. Строк дії кредитної лінії встановлюється з 10.12.2013р. - по 09.12.2016р.

Крім того, 10.12.2013р. між ПАТ «Банк Богуслав», ОСОБА_2 та ТОВ «АВ -Сервіс» в особі генерального директора Арабського В.П. укладено договори поруки № 15/01-ПР-50 та № 15/01-ПР-51/т.1,а.с.24-28/.

Також на виконання генерального кредитного договору №15/01-ГКД-14/2013 було укладено договір іпотеки від 10.12.2013 року, посвідчений ПН КМНО Затварницькою І.П., зареєстрований в реєстрі за № 2862, предметом якого є нежитлове приміщення, склад загальною площею -1640, 9 кв. м., адреса розташування якого: АДРЕСА_1 ./т.1, а.с.29-35/.

В подальшому 09.12.2014р. між ПАТ «Банк Богуслав» та ТОВ «АВ-СЕРВІС» було укладено ряд договорів про внесення змін та доповнень до генерального кредитного договору 15/01-ГКД-14/ 2013 від 10.12.2013 та Договору іпотеки від «10» грудня 2013 року/т.1, а.с.19/.

26.08.2020 року ТОВ «АВ-Сервіс» було отримано повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та надання доказів переходу до нового кредитора у зобов`язанні /т.1, а.с.36-38/.

Також судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2018р. між ПАТ «Банк Богуслав» та ТОВ «ФК «Астер Фінанс» було укладено договір № 1 про відступлення прав вимоги /т.1, а.с.137-139/.

З додатку № 1 до договору № 1 про відступлення прав вимоги від 06.09.2018р. - реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами вбачається, що право вимоги за генеральним кредитним договором № 15/01-ГКД14/2013 від 10.12.2013року з урахуванням всіх змін до нього, укладений між АТ «Банк Богуслав», як первісним кредитором та позичальником ТОВ «АВ-Сервіс»; за договором поруки № 15/01-ПР-51 від 10.12.2013р. укладений між АТ «Банк Богуслав», та ОСОБА_3 ; за договором поруки № 15/01-ПР-50 від 10.12.2013р. укладений між АТ «Банк Богуслав» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Астер Фінанс» /т.1, а.с.137-143/.

06.09.2018 року між ПАТ «Банк Богуслав» та ТОВ ФК «Астер Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений 10.12.2013р. Затварницькою І.П. приватним нотаріусом КМНО за реєстраційним номером № 2862/т.1, а.с.144-147/.

14.09.2018 року між ТОВ ФК «Астер Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги № 7/18, відповідно до якого ОСОБА_1 набув право вимоги за кредитними договорами /т.1, а.с.148-152/.

З акту приймання-передачі документів від 14.09.2018 року вбачається, що право вимоги за генеральним кредитним договором № 15/01-ГКД-14/2013 від 10.12.2013р., за договором іпотеки посвідчений 10.12.2013р. приватним нотаріусом КМНО Затварницькою І.П. за реєстраційним номером № 2862 та за договорами поруки № 15/01-ПР-51 та № 15/01-ПР-50, перейшло до фізичної особи ОСОБА_1 /т.1, а.с.153-156/.

14.09.2018року між ТОВ ФК «Астер Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги договором іпотеки, посвідченим 10.12.2013р. Затварницькою І.П. приватним нотаріусом КМНО за реєстраційним номером № 2862/т.1, а.с.157-162/

Встановивши вказані обставини та відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що укладений між ТОВ ФК «Астер-Фінанс» та ОСОБА_1 14.09.2018 року договір відступлення прав вимоги не є договором факторингу, оскільки у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги фізичною особою на підставі компенсації частини отриманого від права вимоги. Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках) (частина шостастатті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Також було встановлено, що 02.02.2021року між ТОВ ФК «Астер Фінанс» та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено угоду про розірвання договору про відступлення права вимоги № 7/18 від 14.09.2018р. /т. 1, а.с.224/.

02.02.2021р. між ТОВ ФК «Астер Фінанс» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір про розірвання договору про відступлення права вимоги./т.1 а.с. 225/.

Відповідно до п.1 вказаного договору договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений 10.12.2013р. Затварницькою І.П. приватним нотаріусом КМНО за реєстраційним номером № 2862, який посвідчений 14.09.2018р. Тарасовою Ю.Г. , приватним нотаріусом КМНО за реєстровим № 626, за яким ТОВ ФК «Астер Фінанс» відступило ОСОБА_1 право вимоги за вищевказаним договором іпотеки щодо нежитлового приміщення: склад, загальною площею 1 640,90 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 розірвано.

Таким чином, оскільки між сторонами не укладався договір факторингу, суд вважав, що жодного порушення прав ТОВ «АВ Сервіс» не допущено, позивачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а сукупність досліджених в судовому засіданні доказів не дає підстав встановити неправомірність укладеного договору про відступлення права вимоги, тому не вбачав підстав для їх задоволення.

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи ним було встановлено, що укладений між ТОВ ФК «АСТЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 від 14.09.2018 року договір відступлення права вимоги не є договором факторингу, оскільки у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги фізичною особою на підставі компенсації частини отриманого.

Отже, з висновку суду першої інстанції вбачається, що ТОВ ФК «АСТЕР-ФІНАНС» являється «Фактором», а ОСОБА_1 - «Клієнтом», і судом першої інстанції не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи.

Такий висновок є неправильним та беззмістовним, тому що у відносинах, які склалися, «Фактором» є фізична особа - ОСОБА_1 , а «Клієнтом» -ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС», і саме фізичною особою мало здійснюватись фінансування фінансової установи, а не навпаки.

Згідно ч.І ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Разом із цим, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку відповідно до якого Договір відступлення права вимоги № 7/ 18 від 14.09.2018 Кредитним договором від 14.09.2018 є договором цесії, а не факторингу.

По-перше, Договір 1 від 06 вересня 2018 року, укладений між ПАТ «Банк Богуслав» та ТОВ ФК «АСТЕР-ФІНАНС» є договором факторингу, адже укладався з обох сторін спеціальними суб`єктами та за плату. Так, відповідно до п.4 Договору №1 від 06 вересня 2018 року, сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 2 483 856, 67 грн. З Додатку №1 до Договору № 1 про відступлення права вимоги від 06 вересня 2018 року, вбачається, що розмір права вимоги за Договором № 15/01-КР-36/2013 від 10.12.2013 року, укладеним з Банком та ТОВ «АВ-СЕРВІС» становить 1 448 848, 77 грн., а за Договором № 15/01-КР-26/2015 від 23.11.2013, укладеного між Банком та ТОВ «ТД « ІМПЕРІАЛ» ЛТД» -1 655 972, 07 грн. Тобто, одна сторона фінансова установа передала грошові кошти в розпорядження Банку, а Банк відступив фінансовій установі своє права грошової вимоги до боржника, що відповідає поняттю договору факторингу, визначеному в ст. 1077 ЦК України.

При цьому згідно положень ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави - глави 73 ЦК України.

Таким чином, наступне відступлення права грошової вимоги також має здійснюватись відповідно до положень глави 73 ЦК України у формі договору факторингу.

Дане також підтверджується і правовою позицією Великої палати Верховного суду від

11.09.2018 по справі № 909/968/16.

Отже, з огляду на ч. 2 ст. 1083 ЦК України, усі наступні правочини про передачу прав кредитора за кредитним договором та договорам іпотеки обов`язково мають бути договорами факторингу, а не звичайної цесії.

По-друге, Договір про відступлення права вимоги № 7/18 від 14.09.2018 за Кредитним договором від 14.09.2018 містить умови, притаманні договору факторингу, в тому числі і фінансування під відступлення права грошової вимоги.

Так, в Договорі про відступлення права вимоги №7/18 від 14 вересня 2018 року, а також в Угоді про розірвання Договору про відступлення права вимоги №7/18 від 14 вересня 2018 року, укладеної між ТОВ ТОВ ФК «АСТЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 від 02 лютого 2021 зазначається, що фізична особа сплатила 1160 00, 00 грн на користь фінансової установи плату за Право вимоги в розмірі 1 448 848,77 грн. Дане свідчить про те, що відступлення Права вимоги відбулося не за номінальною вартістю.

Отже, Договір про відступлення права вимоги № 7/ 18 від 14.09.2018 за Кредитним договором від 14.09.2018 є договором факторингу, а не цесії.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Окрім того, при розмежуванні договору відступлення права вимоги від договору факторингу необхідно враховувати, що факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов: первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування; новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу нового кредитора можуть бути самими різними - знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання.

Відсутність наведених ознак при відступленні права вимоги вказує на те, що має місце не факторинг, а цесія (ст. 656 ЦК України).

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), у постановах Верховного Суду від З квітня 2019 року у справі № 591/4552/17 (провадження № 61-46099св18); від 27 березня 2019 року у справі № 755/5751/17 (провадження № 61-34730св18); від 20 лютого 2019 року у справі № 128/639/17 (провадження № 61-45112св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 161/1388/17 (провадження № 61-37741св18, ЄДРСРу № 94803350); ві д 10 березня 2021 року у справі № 643/11542/15-ц (провадження № 61-26св18, ЄДРСРУ № 95616511). Тобто, якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора в зобов`язанні (частина 3 статті 656 ЦК України).

Разом із цим, судом першої інстанції також не було взято до уваги й інші доводи сторони Позивача, які вказують на недійсність правочинів:

По-перше, приватний нотаріус КМНО Тарасова Ю.Г. не мала правових підстав посвідчувати договір відступлення права вимоги за іпотечним Договором на користь ОСОБА_1 .

В частині 1 ст.1054 ЦК України чітко зазначено, хто саме виступає на стороні кредитодавця за кредитним договором, а саме, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.

Вищевказаний Договір про відступлення права вимоги був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.Г., однак нотаріус не має правових підстав для посвідчення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи, оскільки стаття 1054 Цивільного кодексу України не передбачає фізичну особу на стороні кредитодавця в кредитних відносинах.

Отже, ні фізична особа, ні юридична особа, якщо вона не є банком або іншою фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором.

По-друге, належним оформленням зміни кредитора в зобов`язанні є саме укладення додаткової угоди до Генерального кредитного договору № 15/01-ГКД-14/ 2013 від 10.12.2013, оскільки саме такий договір містить розмір заборгованості, порядок її погашення, строки та порядок оплати, натомість, в договорі про відступлення права вимоги за кредитним Договором такі дані відсутні.

Отже, встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Предметом спору по даній справі є саме недійсність правочинів, тобто їх невідповідність вимогам чинного законодавства на момент укладення цих договорів. Наслідком такої невідповідності є прийняття судом рішення про визнання договорів недійсними, тобто про їх анулювання як юридичних фактів, які мали наслідком виникнення зобов`язань.

Припинення спірних договорів у зв`язку з їхнім розірванням за згодою сторін, не пов`язано з їх недійсністю, тому не є перешкодою для розгляду позовних вимог із зазначених в позові підстав.

Проте, в іншій частині позов є необґрунтованим виходячи з наступного.

Позивач, в тому числі в обґрунтування вимог посилається на те, що оспорені правочини мають ознаки удаваних правочинів, оскільки від імені ОСОБА_1 діяв ОСОБА_2 , який являється співзасновником TOB «АВ-СЕРВІС». ОСОБА_2 достеменно знав, що в ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» не має будь-яких претензій як до товариства, так і до поручителів, а тому вважаємо, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує певна домовленість спрямована на завдання Товариству фінансової та майнової шкоди.

Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом ч.1 ст.202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Отже, основним юридичним фактом, який підлягаєвстановленню судом у цій справі із вказаних позивачем підстав, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні оспорюваних договорів та з`ясування питання про те, чи не укладені ці правочини з метою приховати інші та які саме.

Проте, вважаючи на характер спірних правовідносин та заявлені позивачем вимоги, з`ясування мотивів укладення відповідачами спірних договорів не є предметом даного судового розгляду, оскільки позивачем не заявлено вимог про врегулювання правовідносин з підстав удаваності договорів.

Крім того,не підлягають задоволенню вимоги про визнання незаконними дій ФК «АСТОР-ФІНАНС щодо направлення вимоги про усунення порушень умов Генерального та кредитного договорів, оскільки така вимога не відповідає способу захисту, встановленого ст. 16 ЦК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити по справ нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС», ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють вимог, щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасова Юлія Георгіївна, Акціонерне товариство «Банк Богуслав», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги та визнання незаконними дій- задовольнити частково.

Визнати недійсним укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 посвідчений від 14.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. (за реєстр. № 626) Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 10.12.2013 р. Затварницькою І.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (за реєстр. № 2862).

Визнати недійсним укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 Договір про відступлення права вимоги № 7/18 від 14.09.2018 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС», ОСОБА_1 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» судові витрати з сплати судового в розмірі 5 816 грн. 50 коп з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник