Номер провадження: 22-ц/813/2570/22
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Кузьмук А.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 , -

встановив:

07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 , у якому просив суд розірвати договір купівлі-продажу від 26 серпня 2019 року, за яким він, ОСОБА_1 , придбав в магазині «Комфі» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» пральну машину WK14D541EU Siemens вартістю 39900 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» на його користь матеріальну шкоду у вигляді вартості пральної машини WK14D541EU Siemens у розмірі 39900 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а всього 49 900 грн., він 26 серпня 2019 року у ТОВ «Комфі Трейд» придбав пральну машину «WK14D541EU Siemens» вартістю 39 900,00 гривень, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30 серпня 2019 року товар було доставлено за адресою його мешкання, проте, увімкнувши прилад, на екрані пральної машини з`явились помилки. Після чого 03 вересня 2019 року він викликав майстра сервісного центру, який діагностував помилку Е11 - дефект електродвигуна пральної машини або модуля управління двигуном. Він відмовився від детальної діагностики, оскільки вже вирішив звернутись до магазину «Комфі», поки не минув 14-денний термін, для обміну товару або повернення грошей. На заяву від 03 вересня 2019 року його дружини ОСОБА_2 до ТОВ «Комфі Трейд» про обмін товару або повернення його вартості вони отримали відповідь на початку жовтня про те, що обмін товару неможливий через виявлений недолік, а для задоволення вимог щодо обміну товару або повернення грошей необхідна діагностика сервісного центру, який у разі виявлення відповідного недоліку складе акт, який буде підставою для безкоштовного його усунення. 10 жовтня 2019 року спеціаліст сервісного центру провів демонтаж та діагностику електродвигуна, чистку контактів, перевірка щіток та якоря, склав акт-наряд на виконання робіт №10957 та зазначив про справність приладу, але відразу після його уходу пральна машина не запустилась. Він зателефонував до сервісного центру та повідомив про несправність пральної машини, йому запропонували, що прилад необхідно забирати до центру. Отже, неправомірними діями відповідача, що полягають у продажі йому неякісного товару, заподіяно йому матеріальної та моральної шкоди у зв`язку із чим він звернувся із даним позовом до суду.

17 лютого 2020 року представник ТОВ «Комфі Трейд» надав відзив на позов, у якому заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що, на думку сторони, у позивача відсутні правові підстави вимагати розірвання договору з тих підстав, що виявити та установити недоліку приладу може тільки спеціаліст сервісного центру, який у результаті складе акт, на підставі якого, у разі виявлення істотних недоліків приладу, позивачу буде замінено товар або розірвано договір купівлі-продажу товару та повернуто сплачені кошти. Після огляду спеціалістом сервісного центру приладу було повідомлено позивача про необхідність детальної технічної діагностики пральної машини, на що останній відмовився. Також було встановлено, що перший запуск приладу був проведений із використанням миючого засобу, що унеможливлює повернення товару. Спеціалістом сервісного центру було проведено необхідний комплекс робіт із діагностики приладу, за результатами якого було складено акт про справність пральної машини. Заперечуючи проти вимог щодо стягнення моральної шкоди, представник відповідача вказував, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завданої моральної шкоди.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача, ОСОБА_2 , пояснень з приводу позовної заяви не надала.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Терещенко Олександр Ігоревич, у судове засідання не з`явилися, від нього надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони.

Представник відповідача, ТОВ «Комфі Трейд», у судове засідання не з`явилася, але від представника надійшла заява, у якій сторона просила суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Рішенням Малиновського районного суду від 10 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 , задоволені частково.

Суд договір купівлі-продажу пральної машини «WK14D541EU Siemens» від 26 серпня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд», розірвав;

стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 39 000,00 гривень та суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 1 000,00 гривень.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, ТОВ «Комфі Трейд», просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Позивачу ОСОБА_1 та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 судові повістки неодноразово надсилались на усі відомі суду адреси, однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, судову повістку про виклик до апеляційного суду на 01 червня 2022 року позивачу ОСОБА_1 було направлено на його електрону адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була вказана безпосередньо позивачем як адреса для листування.

Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 судову повістку про виклик до апеляційного суду на 01 червня 2022 року було направлено у вигляді SMS-повідомлення на її номер телефону - НОМЕР_1 .

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 13 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі та у відзиві позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача, ТОВ «Комфі Трейд», підлягає задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки, відшкодування збитків (пункти 1, 3 та 4 частини 1 статті 611 ЦК України)

Згідно із статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 674 ЦК України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (частина друга статті 678 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили (частина друга статті 679 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (частина перша статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Під недоліком розуміється будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем) (пункт 15 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У пункті 12 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2019 року у ТОВ «Комфі Трейд» позивач ОСОБА_1 придбав пральну машину «WK14D541EU Siemens» вартістю 39 900,00 гривень, що підтверджується товарним чеком ТОВ «Комфі Трейд» від 26 серпня 2019 року, також було оформлено заявку на доставку указаного товару на 30 серпня 2019 року (а.с. 11).

30 серпня 2019 року товар було доставлено за адресою мешкання позивача, проте, увімкнувши прилад, на екрані пральної машини з`явились помилки. Після чого позивач викликав майстра сервісного центру, який діагностував дефект електродвигуна пральної машини.

03 вересня 2019 позивач ОСОБА_2 звернулася до керуючого ТОВ «Комфі Трейд» із заявою про розірвання договору купівлі-продажу пральної машини «WK14D541EU Siemens» вартістю 39 900,00 гривень, укладеного 26 серпня 2019 року, та повернення сплачених коштів у розмірі 39 900,00 гривень через те, що при пробному запуску на екрані приладу з`явились технічні помилки (а.с. 12).

Згідно із актом огляду зовнішнього стану товару пральної машини «WK14D541EU Siemens» від 03 вересня 2019 року було виявлено її використання із допомогою миючого засобу (а.с. 12).

10 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Кустурова В.Б. із заявою про повернення неякісного товару (а.с. 17).

12 вересня 2019 року заступник начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на заяву ОСОБА_2 повідомив, зокрема, про те, що покупець у даному випадку може звернутись до продавця із вимогою провести гарантійний ремонт придбаного товару. У разі виявленого істотного недоліку товару звернутись із вимогою про розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення сплаченої суми за товар.

Відповідно до листа №7422п-03/07 від 24 вересня 2019 року на заяву ОСОБА_2 представником ТОВ «Комфі Трейд» було повідомлено про неможливість обміну товару на інший, адже придбана пральна машина не є товаром належної якості, немає даних про наявність у пральної машини «WK14D541EU Siemens» істотних недоліків, які виникли з вини виробника, продавця, виконавця, необхідних для заявлених вимог. ОСОБА_2 запропоновано зробити заявку на виклик спеціаліста сервісного центру для складання акту щодо істотних недоліків (а.с. 13).

10 жовтня 2019 року спеціалістом сервісного центру «Рестарт» (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 43) було складено акт-наряд №10957, відповідно до якого у пральної машини «WK14D541EU Siemens» виявлено технічні помилки, які потребують діагностики та демонтажу електродвигуна тощо (а.с. 14).

ОСОБА_2 - дружина позивача ОСОБА_1 , звернулась до ТОВ «Комфі Трейд» у встановлений законом строк із заявою про розірвання договору купівлі-продажу пральної машини та повернення сплачених за договором коштів, у якій зазначила, що на екрані приладу з`явились блокуючі помилки.

Сторона позивача вказувала, що придбаний товар є неякісним, що підтверджено висновками спеціаліста сервісного центру «Рестарт» (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 43) згідно із актом-нарядом №10957 від 10 жовтня 2019 року, відповідно до якого у пральної машини «WK14D541EU Siemens» виявлено технічні помилки, які потребують діагностики та демонтажу електродвигуна тощо.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу пральної машини та повернення її вартості, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку придбаний товар у вигляді пральної машини «WK14D541EU Siemens» вартістю 39 900,00 гривень був придбаний ОСОБА_1 із істотними недоліками. Але ТОВ «Комфі Трейд» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що недоліки пральної машини «WK14D541EU Siemens» виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок дій ТОВ «Комфі Трейд», що полягають у продажі неякісного товару, він вказував, що на час з`ясування стосунків із відповідачем з приводу придбання неякісного товару у нього змінився звичайний спосіб життя, він не мав змоги нормально спілкуватись із родиною, полишив інші справи, нервував, був позбавлений нормального відпочинку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ОСОБА_1 заподіяна відповідачем шкода унаслідок продажу неякісного товару та вважав доцільним відшкодувати з ТОВ «Комфі Трейд» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000,00 гривень.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодись неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із частинами 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції (995-004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011р.) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

Більш детальніше щодо застосування складової частини принципу справедливого судочинства - обґрунтованості судового рішення Європейський суд з прав людини висловився у п. 58 Рішення від 10 лютого 2010 року (остаточне 10.05.2011р.) у справі «Серявін та інш. проти України» (заява №4904/04 від 23 грудня 2003 року), а саме «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995-004) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак, в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав правильної оцінки наявним у справі доказам та помилково застосував норми матеріального права.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Проте, позивачем ОСОБА_1 не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме, існування істотного недоліку придбаного ним товару. Право на подання клопотання про призначення експертизи з метою встановлення недоліків товару належить лише позивачу, тоді як на відповідача згідно Закону покладається обов'язок організовувати проведення експертизи, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, оскільки у ТОВ «Комфі Трейд» як продавця відсутнє право на передачу у сертифікований сервісний центр чи на експертизу спірного товару для перевірки обставин щодо існування істотного недоліку без письмової згоди ОСОБА_1 , як покупця. Й, навпаки, відповідачем повністю спростовуються підстави позову та доведено належним чином пральна машина є повністю справною.

Так, заперечуючи проти позову, у суді першої інстанції представник відповідача, ТОВ «Комфі Трейд», ОСОБА_3 стверджувала, що після проведення діагностики у сервісному центрі «Restart-SP» пральна машина WK14D541EU Siemens встановлено, що є повністю справною, а недоліки в її роботі обумовлені виключного коректністю роботи електромережі, до якого підключена придбана позивачем пральна машина, що підтверджується висновком сервісного центру, викладеним у звіті до ремонту №ВТ10957 від 30 жовтня 2019 року (а.с. 74). Позивача запрошували до сервісного центру для перевірки працездатності приладу, але він відмовився від запрошення в сервісний центр для демонстрації коректної роботи пристрою, що підтверджується відповіддю сервісного центру «Restart-SP» від 04 лютого 2020 року №4/1402 (а.с. 73).

Проте, судом першої інстанції в порушення пункту 2 частини 4 статті 265 ЦПК України у рішенні не дана мотивована оцінка вказаним аргументам, наведеним представником відповідача, та наданим у підтвердженні цих аргументів доказам.

Так, Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №507/93/18 (провадження №61-49140св18) зробив наступний правової висновок: «Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається

лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір

може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі

істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених

договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли

внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на

що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з частиною першою статті 708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до статті 8 вказаного Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків товару споживач має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

А у разі виявлення істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, споживач має право вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміну товару на такий же товар або на аналогічний.

Продавець, виробник зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

Відповідно до пунктів 12,15 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

У частині чотирнадцятій статті 8 цього Закону визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 17 Закону у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи.

Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Тобто, відповідно до цієї статті обов`язок організації проведення експертизи продукції покладено на продавця. Проте вказані дії продавцем мають бути вчинені за згодою покупця та при його зверненні з приводу втрати якості продукції. Саме на споживача покладається обов`язок довести, що протягом гарантійного строку виявлено недолік товару, а тягар встановлення причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

Апеляційний суд у порушення вказаних вище положень закону та вимог статей 76-81, 83 ЦПК України не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять даних про наявність у товарі - пральній машині Indesit E2SD 1160С В UA, недоліків або істотних недоліків, які виникли з вини виробника (продавця, виконавця). Висновки апеляційного суду ґрунтуються тільки на поясненнях сторони позивача, які не є доказами.

Також апеляційним судом не розмежовано права споживача, які відносяться до категорії товарів, що мають недоліки (право на безоплатне усунення недоліків товару) та до категорії товарів, що мають істотні недоліки (право на обмін товару) й не враховано, що саме споживач повинен підтвердити існування дефект продукції (товару) й дати згоду на проведення експертизи продукції.

При цьому за обставинами справи, позивач відмовився здати товар у ремонт чи на діагностику, а також відмовився від проведення експертизи продукції, що випливає із матеріалів справи.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вказаних вище положень закону та вимог ЦПК України не встановив обставини, які мають визначальне значення для вирішення цієї справи з огляду на підстави та предмет позову, а саме: не перевірив, чи підтверджено належними доказами існування істотного недоліку придбаного позивачем товару. Апеляційний судом не надано оцінку тій обставині, що у ТОВ «Комфі Трейд» як продавця відсутнє право на передачу у сертифікований сервісний центр чи на експертизу спірного товару для перевірки обставин щодо існування істотного недоліку без письмової згоди ОСОБА_1, як покупця.

З урахуванням наведено, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає критерію обґрунтованості, що є порушенням норм процесуального права, відповідно підставою для скасування».

У даному випадку колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази існування істотного недоліку придбаного позивачем товару.

Для віднесення недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: 1) робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, 2) виник з вини виробника (продавця, виконавця), 3) після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

При цьому вказані ознаки істотного недоліку придбаного товару мають існувати у сукупності, жодна із вказаних ознак сама по собі не може свідчити про наявність істотного недоліку у товарі.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає, що у даному випадку позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами наявність істотного недоліку придбаного товару. Отже, відсутні правові підстави для розірвання договору купівлі-продажу пральної машини та повернення повної вартості товару. У зв`язку з цим немає підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не доведено належним чином те, що відповідач, ТОВ «Комфі Трейд», порушило його права споживача, тому у відповідності до статей 15, 16 ЦК України вказане право позивача не підлягає захисту судом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, статей 12, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, статей 605, 708 ЦК України, та статей 8, 17 Закону України «Про захист прав споживачів», у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» задовольнити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 , відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 13 червня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік