Номер провадження 2/754/329/22
Справа №754/3461/21
28 січня 2022 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді Зотько Т.А.
за участю секретаря судового засідання Микитюк А.В.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_2 ,
3-особи: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Позовна заява обґрунтована тим, що у кооперативній квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 . У вищевказану квартиру заселення відбулось на підставі ордеру № В102835 від 04.11.1968 року, який був виданий на ім`я ОСОБА_5 , та його сім`ю у складі ОСОБА_5 , його дружини ОСОБА_6 , які є батьком та матір`ю позивачки та відповідачки. На даний час батьки померли. Позивачка несе витрати по утриманню житла, сплачує житлово-комунальні послуги, в свою чергу відповідачка зареєстрована у даній квартирі з 1992 року, але в квартирі фактично не проживає, інтересу до квартири та наміру користуватись вказаним житлом ніколи не виявляла, відповідачці ніколи не чинились перешкоди у праві користуванні даною квартирою. Формальна реєстрація відповідачки створює додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, а відтак на підставі викладених обставин позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.03.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні.
Ухвалою судді від 29.04.2021 року було залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.
Відповідно до ухвали, внесеної до протоколу судового засідання від 15.06.2021 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Позивачка та її представник у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити посилаючись на викладені в позові обставини.
Третя особа у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив про її задоволення.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення кореспонденції суду за зареєстрованою у визначеному законом порядку адресою, а також шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті «Судова влада України».
Згідно вимог ч.ч. 1,3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відзиву на позовну заяву від відповідачки на адресу суду не надходило.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачки на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Суд, вислухавши вступне слово позивачки та її представниика, третьої особи, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що увідповідності до ордеру № В 102835 від 04.11.1968 р., який був виданий на підставі рішення виконкому Печерської районної ради від 28.10.1968 року № 514, на ім`я ОСОБА_5 , на сім`ю з двох осіб: він та дружина ОСОБА_6 було надано спірну квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть.
Позивачка та відповідачка являються дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно матеріалів спадкової справи позивачка ОСОБА_1 зверталась до П`ятнадцятої КДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від інших потенційних спадкоємців заяв до нотаріальної контори не надходило.
Відповідно до довідки виданої ЖБК «Арсеналець-4» № 22/02 від 22.02.2021 року, міститься інформація, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею власника паю, як член родини квартири АДРЕСА_1 . Сума пайового внеску за квартиру АДРЕСА_1 , в розмірі 4 665, 00 грн., сплачена 20.11.1983 року у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення. Вказана квартира розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку. Квартира 2-х кімнатна, ізольована, складається із окремих кімнат, кухні, туалета, ванної кімнати, коридора, балкона. В квартирі є всі зручності: водопостачання, каналізація, центральне опалення, гаряче водопостачання. Загальна площа 47, 17 кв.м., житлова площа 30, 7 кв.м. ОСОБА_1 , є членом ЖБК «Арсеналець-4», за відсутністю інших заявителів, як спадкоємець ОСОБА_5 , який був членом ЖБК «Арсеналець-4» на підставі рішення виконавчого комітету Печерської ради народних депутатів від 28.10.1978 року та рішення правління ЖБК «Арсеналець -4» від 08.01.2021 року.
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Власникові, згідно зі ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до вимог ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
При цьому, право власності позивачки на спірну квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після набуття цього права.
Згідно інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована по АДРЕСА_1 .
Разом з тим, факт не проживання відповідачки у зазначеній квартирі підтверджується Актами від 29.01.2018 року, від 18.11.2020 року, від 01.03.2021 року підписаними мешканцями будинку АДРЕСА_3 , підтвердженими підписом Голови правління ЖБК «Арсеналець-4».
У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які показали, що являються мешканцями будинку АДРЕСА_3 , більше 10 (десяти) років відповідачку у спірному житлі не бачили, про те, що виникали конфлікти з приводу користування спірною квартирою або про те, що позивачка чинить перешкоди відповідачці у користуванні власністю, вони не чули.
Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідачка не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованою в ній, перешкоджає позивачці в користуванні власністю.
Виходячи з вказаного, вимоги позову в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Одночасно вимога про встановлення факту непроживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , з 01 січня 2008 року, як самостійна вимога окремому задоволенню не підлягає з огляду на те, що є спорідненою з вимогою про визнання особи такою, що вратила право користування житловим приміщенням і саме факт непроживання відповідачки в спірній квартирі слугує підставою для задоволення вимоги щодо визнання її втратившою право користування даною квартирою.
При цьому, згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням підлягають задоволеню судом, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідачки, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади.
Окрім того, визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачки з реєстраційного обліку в позасудовому порядку.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України , ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення суду виготовлено 07.02.2022.
Суддя: