Номер провадження: 22-ц/813/5829/22
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Чепрас А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 . В обґрунтування заяви зазначила, що між нею та ОСОБА_1 07.07.2001 року був зареєстрований шлюб. Однак, спільне життя між нею та чоловіком не склалось, з серпня 2021 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, в провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу. Після фактичного припинення спільного проживання, ОСОБА_1 , як зазначає заявниця, став переслідувати її, приходить до квартири де вона проживає, вичікує, пише смс-повідомлення з погрозами та образами. Заявник зазначає, що до даних дій ОСОБА_1 , залучає їх неповнолітніх дітей, змушує їх сина писати їй смс-повідомлення щодо батька, дані обставини, на думку заявниці, свідчать про вчинення психологічного насилля, що також негативно відображається на психологічному стані дітей. На підставі викладеного заявниця просила видати обмежувальний припис на строк 5 місяців стосовно ОСОБА_1 , яким заборонити останньому, наближатись на 500 метрів до місця проживання ОСОБА_2 , та вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

03 грудня 2021 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено. Вирішено видати обмежувальний припис у вигляді: заборони строком на п`ять місяців ОСОБА_1 наближатися на 500 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

05 січня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Так, апелянт повідомляє, що він та заявниця є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з апелянтом, у вихованні, піклуванні та матеріальному забезпеченні дітей заявниця участі не бере, проживає окремо. Апелянт також зазначає, що надані до заяви про видачу обмежувального припису роздруківки з соціальної мережі Facebook йому не належать, аккаунти в даній соціальній мережі він не створював та не писав образливих коментарів на адресу заявниці та долучив докази до апеляційної скарги, які на його думку, спростовують доводи заявниці. Апелянт наголошує, що ніякої загрози життю та здоров`ю заявниці не несе, ні психологічного, ні фізичного насилля відносно заявниці не вчиняє, не знущається над нею та не принижує. З огляду на це, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції до суду не подавали. Апелянт подав клопотання про відкладення розгляду справ, посилаючись на воєнні дії. Відхиляючи вказане клопотання апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст. 12-2 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Згідно зі ст. 26 цього Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд звертає увагу на те, що введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не звільняє від процесуальних обов`язків, передбачених законом. За наявності відповідних обставин воєнний стан являється поважною причиною для поновлення процесуальних строків, відкладення розгляду справи тощо.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт в своєму клопотанні не зазначив жодних реальних поважних причин, які перешкоджали б йому з`явитися в судове засіданні в зв`язку з введенням воєнного стану. Жодних аргументів щодо необхідності особисто чи через представника приймати участь в судовому засіданні апелянт також не наводив. При цьому правом, наданим ст. 212 ЦПК України апелянт не скористався та не заявляв клопотання про участь в справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що заінтересована особа у справі ОСОБА_1 , вчиняє відносно заявника психологічне насилля, що підтверджується наданими заявником роздруківками з Інтернет - ресурсу та особистої кореспонденції (смс) телефон.Так, суд дійшов висновку, що заявником доведено, що ОСОБА_1 вчиняє відносно заявника психологічне насильство, що проявляється в погрозах, приниженні, знущанні, ображенні, а тому є підстави застосувати положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому суд критично оцінив твердження заявника щодо того, що психологічне насильство вчинено в присутності дітей, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження наявності у подружжя дітей та не надано доказів щодо вчинення такого, саме в присутності дітей безпосередньо. Беручи до уваги факти встановлені матеріали справи, суд дійшов висновку щодо високого рівня вірогідності продовження чи триваючого вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника суд вирішив застосувати обмежувальний припис.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За обставинами даної справи звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису заявник ОСОБА_2 посилалася на те, що її чоловік ОСОБА_1 , з яким вони не проживають разом, почав її переслідувати, приходити ночами до орендованої квартири, постійно пише смс-повідомлення як зі свого номеру мобільного телефону, так і з номеру телефону дітей, в яких містяться погрози, залякування, образи та вона почала хвилюватися за свою безпеку.

На підтвердження своїх доводів заявниця надала до суду копію листування в месенджері Viber, акаунти « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (знімки з екрану) та знімки з екрану коментарів у Facebook під записами, назви аккаунтів: «Том Джері» та « ОСОБА_5 » (а.с. 6-14). Інших доказів заявник не надавала.

Крім іншого, апеляційний суд звертає увагу, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться в провадженні цивільна справа № 523/18820/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу спільним боргом подружжя та стягнення коштів в рахунок погашення боргу.

На спростування доказів заявника ОСОБА_1 надав до суду, також, листування з заявником в месенджері Viber, а також листування, яке на думку апелянта підтверджує факт того, що його сторінка в соціальній мережі Facebook була зламана.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України Заява про видачу обмежувального припису може бути подана:

1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству";

2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

За ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) заявника та заінтересованої особи, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, у разі якщо заява подається особою, зазначеною у пунктах 3 і 4 частини першої статті 350-2 цього Кодексу, - процесуальне становище особи, яка подає заяву, із зазначенням її імені (прізвища, імені та по батькові), місця проживання чи перебування, поштового індексу, відомих номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти, а також ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) дитини або недієздатної особи, в інтересах якої подається заява, місце її проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, якщо такі відомі;

3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Відповідно до ч. 9 ст. 128 ЦПК України суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

За ч. 11 цієї статті відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника;

За ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

З врахуванням наведеного, в контексті встановлених обставин справи, наявності судового провадження за участю заявника та заінтересованої особи, апеляційний суд дійшов висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно склалися неприязні стосунки, що не було спростовано в процесі розгляду справи.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як було вище зазначено, заявниця на підтвердження своїх вимог надала до суду знімки з екрану листування з заінтересованою особою в месенджері Viber, які містять словесні образи, погрози, дії, які свідчать про переслідування. Існування вказаного листування не було спростовано апелянтом.

Одночасно, апеляційний суд, приймаючи до уваги відповідні доводи апелянта, звертає увагу на те, що знімки з екрану коментарів в соціальній мережі Facebook не підтверджують факт того, що саме під дописами заявника та саме заінтересована особа залишала відповідні образливі коментарі, оскільки з наданих знімків неможливо встановити, що дописи знаходяться саме на сторінці заявника, а тому у відповідній частині рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, однак не спростували висновків суду першої інстанції по суті заяви про видачу обмежувального припису, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює в частині мотивування оскаржуване рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року змінити (доповнити) в частині мотивування. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький