ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 707/2932/21
Провадження № 22-ц/821/762/22
категорія: 302050000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря: Винник І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Білозірська сільська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: виконавчий комітет Білозірської сільської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Білозірської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: виконавчий комітет Білозірської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності особи на земельну ділянку, у складі головуючої судді Тептюка Є. П., повний текст рішення складено 17 лютого 2022 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Білозірської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: виконавчий комітет Білозірської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності особи на земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона є власником земельної ділянки, площею 0,2224 га, кадастровий номер :03:002:0230, розташованої у АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №138607, виданого Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області 25.07.2007.

В травні 2021 року власники домоволодіння по АДРЕСА_2 , без її відома, встановили бетонну огорожу, розташувавши її частину на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Зазначає, що по даному факту вона звернулася до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Погоджувальною комісією Білозірської сільської ради від 01.06.2021 встановлено порушення встановлення межових знаків по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Комісія рекомендувала сторонам звернутися до проектної організації для встановлення меж земельних ділянок, що було зроблено позивачем.

Інженером-землевпорядником встановлено, згідно зведеного плану земельних ділянок по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:002:0058 (власник ОСОБА_2 ) та по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:002:0230 (власник ОСОБА_1 ), загальна площа накладання між ними складає 0,0054 га, в тому числі площами 0,0051 га, 0,0002 га, 0,0001 га.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розміром 0,15 га в АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:002:0058, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі рішення сесії Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ».

Згідно вказаного рішення, сесія Білозірської сільської ради вирішила: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1778 га у власність гр. ОСОБА_2 , розроблений ПП «Проектний інститут «Укрспецзем». Надано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1500 га, в тому числі: ріллі - 0,0933 га, забудованих земель - 0,0457 га, під будівлями - 0,0109 га, по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_2 . Земельну ділянку площею 0,1500 га віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови. Зобов`язано гр. ОСОБА_2 зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно чинного законодавства. Землевпоряднику сільської ради внести зміни в земельно-облікові документи.

Вважає, що накладення земельних ділянок відбулося внаслідок винесення Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області протиправного рішення 28.08.2020 року №110-27/VII «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ».

Просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 », та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Білозірської сільської ради Савчук Л. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0058, площею 0,15 га, і скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не встановлено підстав для визнання недійсним і скасування рішення сесії Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 », а тому ОСОБА_2 є законним власником вказаної вище земельної ділянки і має право вільно володіти своїм майном.

Суд першої інстанції виходив з того, що підстав вважати, що спірні державні акти не відповідають вимогам Закону та порушують права позивача на її земельну ділянку по справі не має, а стороною позивача в суді не доведено. Підстав для визнання цих державних актів недійсними згідно ст. 152 ЗК України в суді не встановлено. В чому саме полягає перетин меж земельних ділянок сторін і, яким чином це впливає на правильність визначення меж земельних ділянок в спірних державних актах, з поданих доказів не вбачається.

Судом зазначено, що сторонами не заявлялось клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, для встановлення того за рахунок чиєї земельної ділянки відбулося накладення. Суд же не володіє спеціальними знаннями для з`ясування даних обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 29 квітня 2022 року, ОСОБА_1 , вважаючи, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що не відповідає фактичним обставинам справи твердження суду першої інстанції про те, що зведений план не дає можливості достовірно встановити чия саме земельна ділянка накладається на іншу.

Вважає, що її покійній матері ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,20 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , була передана у власність згідно рішення виконкому Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 52 від 23.09.1997 року.

25 липня 2007 року Білозірською сільською радою Черкаського району Черкаської області її матері був виданий Державний акт на право на земельну ділянку Серія ЯЕ № 138607, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 26.

Зазначає, що лише в травні 2016 року, згідно рішення Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 26 травня 2016 року № 16-18/VII, надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в адмінмежах Білозірської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що її мати - ОСОБА_3 не погоджувала меж земельної ділянки, що передавалась у власність ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3 не могла підписати акт погодження меж землекористування від 08.07.2020 в силу віку та хвороб.

Вважає, що належними та допустимими доказами нею підтверджено, що саме земельна ділянка ОСОБА_2 накладається на її земельну ділянку.

19 травня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кучер Ю. В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просила суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що саме дотримання межі земельних ділянок належних сторонам є визначальним при вирішенні даного спору і з`ясуванні порушених прав позивача. Судом взято до уваги, що позивач належними доказами не доводить, що саме земельна ділянка ОСОБА_2 накладається на її земельну ділянку, а не навпаки, у зв`язку із чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Фактичні обставини справи

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 23.09.1997 № 52 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування», ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,20 га по АДРЕСА_1 про що зроблено відмітку в паспорті, який видано 31.03.1997 (т. 1 а.с. 32).

Рішенням Виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 06.03.2007 № 8-9, «Про внесення змін в рішення виконавчого комітету сільської ради від 23 вересня 1997 № 52», ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2224 га по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 38).

Згідно з Державним актом Серії ЯЕ № 138607, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки розміром 0,2224 га в АДРЕСА_1 , призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № :03:002:0230, на підставі рішення сесії Білозірської сільської ради від 06.03.2007 № 8-9 (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , Серія та номер 1-2692, виданого 17.08.2021, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 0,2224 га в АДРЕСА_1 , призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0230, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.08.2021 (т. 1 а.с. 14-15).

ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » є власником земельної ділянки розміром 0,15 га в АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:002:0058, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 21, 24).

Відповідно до протоколу погоджувальної комісії Білозірської сільської ради щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 01.06.2021, затвердженого рішенням Білозірської сільської ради від 29.06.2021 №15-55/VIII, в якому порушується питання щодо бетонної огорожі між господарствами НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 , комісією виявлено порушення встановлення межових знаків по межі зі сторони господарства по АДРЕСА_2 . Рекомендовано землевласникам звернутися до проектної організаціє, для встановлення меж земельних ділянок згідно документів, що посвідчують право власності (т. 1 а.с. 17-18).

Зі зведеного плану земельних ділянок, складеного ФОП ОСОБА_4 у 2021 році, вбачається накладання меж земельних ділянок по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:002:0058 та по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:002:0230. Загальна площа накладок між земельними ділянками, згідно відомостей Державного земельного кадастру складає 0,0054 га (т. 1 а.с. 19-20).

Згідно листа ФОП ОСОБА_5 від 04 лютого 2022 року № 19, зведений план земельних ділянок за адресою : АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 виконаний ним по координатах обох земельних ділянок, які ним отримані з відомостей Державного земельного кадастру. Публічна кадастрова карта технічно не пристосована для великого збільшення масштабу, щоб побачити існуючі накладки (т. 1 а.с. 199).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.12.2012 ОСОБА_6 передав, а покупець ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок з надвірними спорудами за АДРЕСА_2 . Земельна ділянка, площею 0,1500 га, на якій знаходиться житловий будинок, не приватизована, кадастровий номер :03:002:0058 (т. 1 а.с. 165-166).

Згідно з відповіддю Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 25.01.2022 № 159/0217, попередньому власнику земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , відповідно до рішення сесії Білозірської сільської ради від 03 жовтня 2006 року №5-5 «Про вилучення та надання земельних ділянок в межах населеного пункту», надано земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку та господарських споруд в користування за адресою: АДРЕСА_3 . Також виявлено, що рішенням виконавчого комітету від 21 червня 2012 року № 56 «Про зміну порядкового номера домоволодіння» адресу домоволодіння, що належить гр. ОСОБА_6 , з АДРЕСА_3 змінено на АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 150).

З витягу з Публічної кадастрової карти України вбачається, що станом на 20.01.2019, земельній ділянці ОСОБА_2 вже присвоєно кадастровий номер :03:002:0058 (т. 1 а.с. 185).

Відповідно до акту погодження меж землекористування від 01.07.2020, межі земельної ділянки ОСОБА_2 погоджені із суміжними землекористувачами, зокрема із ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 178).

Згідно з актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання, межові знаки земельної ділянки за кадастровим № :03:002:0058 передано на зберігання гр. ОСОБА_2 . Вказаний акт погодили суміжні землекористувачі, зокрема, ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 179).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції приведеним вимогам закону відповідає.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

За правилами п. «б» та п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Враховуючи заявлені у цій справі вимоги, позивач зобов`язаний довести, що рішення Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0058 порушують її права та інтереси.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом та вказуючи про порушення її прав, зазначала, що ОСОБА_2 незаконно набула право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0058, оскільки відбулось фактичне її накладення на належну їй на праві власності земельну ділянку, площа накладення складає 0,0054 га, а також, що ОСОБА_3 не погоджувала меж земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0058 в акті погодження меж від 01.07.2020 та в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 , була надана її матері ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,20 га, на підставі рішення Виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 23.09.1997 № 52 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування».

При цьому, земельна ділянка, яка належить відповідачу ОСОБА_2 , була надана ОСОБА_6 , попередньому власнику, відповідно до рішення сесії Білозірської сільської ради від 03 жовтня 2006 року № 5-5 «Про вилучення та надання земельних ділянок в межах населеного пункту», площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку та господарських споруд в користування.

Вже після виділення земельної ділянки ОСОБА_6 , розмір ділянки ОСОБА_3 було збільшено до 0,2224 га рішенням Виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 06.03.2007 № 8-9, «Про внесення змін в рішення виконавчого комітету сільської ради від 23 вересня 1997 № 52». Тобто, 06.03.2007 розмір ділянки ОСОБА_3 було збільшено на 0,0224 га, проте будь-яких даних за рахунок якої землі відбулось збільшення матеріали справи не містять.

Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим № :03:002:0230, Серії ЯЕ № 138607, ОСОБА_3 отримала на підставі рішення сесії Білозірської сільської ради від 06.03.2007 № 8-9, а позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування 17.08.2021.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розміром 0,15 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:002:0058, на підставі рішення сесії Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ».

З договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.12.2012 та витягу з Публічної кадастрової карти України вбачається, що станом на 05.12.2012, та відповідно 20.01.2019, земельній ділянці на якій знаходився житловий будинок, який купила ОСОБА_2 вже було присвоєно кадастровий номер :03:002:0058.

Отже, земельні ділянки кадастровий номер :03:002:0230, яка належить ОСОБА_1 , та кадастровий номер :03:002:0058, яка належить ОСОБА_2 , сформовані та є об`єктами цивільних прав та обов`язків.

Разом з тим, позивач наполягає на тому, що відповідачем ОСОБА_2 порушено її право, як суміжного землевласника, встановленням частини бетонної огорожі на її земельній ділянці.

Відповідно до ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Згідно з положеннями ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до пункту 3.10 розділу III «Закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками» Інструкції № 376, середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати: у містах Києві, Севастополі, містах - обласних центрах та містах обласного підпорядкування - 0,1 м; в інших містах та селищах - 0,2 м; у селах - 0,3 м; за межами населених пунктів для земельних ділянок площею до 10 га - 0,5 м, а площею 10 га і більше - 2,5 м.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20) вказано, що: стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження№ 14-552цс18), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Разом з тим, з проекту землеустрою вбачається, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 були погоджені суміжними землекористувачами, зокрема і матір`ю позивача - ОСОБА_3 , про що міститься її підпис у акті погодження меж землекористування від 01.07.2020 та акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Крім того, зазначено, що межа співпадала з існуючою загорожею, а межових знаків було встановлено у кількості дев`яти одиниць, які передані на зберігання ОСОБА_2 .

Заперечуючи проти належності підпису ОСОБА_3 у відповідних актах, позивач не надає жодного належного та допустимого доказу в підтвердження вказаної обставини. Зокрема, не було заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Вказуючи на наявність накладень земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 , остання посилалась на протокол погоджувальної комісії Білозірської сільської ради щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 01.06.2021, затвердженого рішенням Білозірської сільської ради від 29.06.2021 №15-55/VIII та зведений план земельних ділянок, складеного ФОП ОСОБА_4 у 2021 році.

В протоколі погоджувальної комісії зазначено про порушення встановлених межових знаків та необхідність звернення до проектної організації, яка має ліцензію на проведення геодезичних робіт для встановлення меж земельних ділянок згідно документів, що посвідчують право власності.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції вказаний протокол не містить даних на підставі якої саме документації земельна комісія визначила місце знаходження межових знаків.

Зазначаючи про накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 у зведеному плані земельних ділянок ФОП ОСОБА_4 керувався виключно координатами обох земельних ділянок, які ним отримані з відомостей Державного земельного кадастру, також ним зазначено, що публічна кадастрова карта технічно не пристосована для великого збільшення масштабу, щоб побачити існуючі накладки.

При цьому, вказаний план ФОП ОСОБА_4 здійснив без виходу на місцевість, за відсутності власників суміжних земельних ділянок та досліджень технічної документації обох земельних ділянок, де відсутнє будь-яке накладення.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Нанесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

Отже, координати земельних ділянок в натурі, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 мають переважне право над координатами цих же земельних ділянок, що зазначені в електронній базі державного земельного кадастру, а тому посилання скаржника на вищевказаний зведений план земельних ділянок є безпідставними.

На ряду з цим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що для встановлення наявності накладення земельних ділянок, площі накладень та встановлення за рахунок чиєї земельної ділянки таке накладення має місце, необхідні спеціальні знання у земельній сфері, тобто висновок експерта.

Проте, звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 не надавала суду висновку експерта та не заявляла клопотань про призначення у справі експертизи. Позивачем також не подано доказів для встановлення факту розширення межі земельної ділянки відповідачем за рахунок її земельної ділянки, а також, що існують будь-які накладення земельних ділянок відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку позивача.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо проведення розгляду справи у спрощеному порядку та заяв про розгляд справи за правилами загального позовного провадження позивачем подано не було.

В процесі розгляду справи клопотань про призначення експертизи ОСОБА_1 не заявляла, про що зазначено у оскаржуваному судовому рішенні.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 не зверталася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення судової експертизи. При цьому, із змісту апеляційної скарги вбачається, що остання вважає, що в справі наявно достатньо доказів для вирішення справи та задоволення її позовних вимог.

Після проведення підготовчих дій апеляційним судом та призначення справи до судового розгляду ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи відмовлено, з підстав необґрунтованості поданого клопотання та порушення процесуального порядку подання клопотання.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог ОСОБА_1 і заперечень проти них, колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення позову. Матеріали справи не містять доказів, що при прийнятті оскарженого рішення сесії Білозірської сільської ради від 28.08.2020 № 110-27/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » порушені права позивача як суміжного землекористувача.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко