КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Матвієнко Ю.О., Верланов С.М.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Єрмаком Олегом Віталійовичем, який діє на підставі договору, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Орсуччі Дієго, в якому, враховуючи заяву про відмову від частини позовних вимог, просила: визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір'ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що перебувала із відповідачем у шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Пеша (провінція Пістоя) народилася спільна донька - ОСОБА_4 .

Разом з тим, зазначала, що після розірвання шлюбу із відповідачем, донька проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні та вихованні.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 134, 135).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції висновку органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, в якому чітко зазначено про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки вона у повній мірі забезпечує достатній рівень життя дитини.

При цьому, зазначає, що зазначення у рішенні суду конкретної адреси проживання матері та дитини позбавить їх можливості вільно пересуватися у межах України та вільно обирати місце проживання (а.с. 140-147).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 162, 163).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.10.2021 року справу призначено до розгляду (а.с. 164).

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Пеша (провінція Пістоя, Італія) народилася ОСОБА_4 , про що свідчить витяг з реєстру актів про народження (акт № 1 частина 1 серія А 2011 рік).

Батьками малолітньої ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, позивач, як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що після розірвання шлюбу із відповідачем, донька проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні та вихованні, а відповідач, у свою чергу, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому, слід наголосити, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається дол. дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "М. С. проти України" (рішення від 11.07.2017 року, заява N 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, серед іншого, з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що між позивачем та відповідачем дійсно виник спір щодо місця проживання їх спільної дитини.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач постійно проживає в Італії.

При цьому, будь-яких доказів того, що відповідач приймає участь у вихованні та утриманні дитини, матеріали справи не містять.

Тобто, виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, оскільки батько, проживаючи в іншій країні, не бере участі у вирішенні поточних питань, які стосуються забезпечення всебічного розвитку дитини.

Натомість, згідно з Висновком органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26.10.2020 року за № 07-21/2992, яким встановлено доцільність визначення місця проживання дитини з позивачем, ОСОБА_2 та малолітня дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою від 11.10.2020 року, виданою головою СТ "Росинка".

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 09.10.2020 року, складеного спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , створені належні житлово-побутові умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Дитина має окрему кімнату, є місце для сну, навчання та відпочинку.

Згідно з актом оцінки потреб сім'ї/особи від 15.10.2020 року мати - гр. ОСОБА_2 , належно виконує батьківські обов'язки та задовольняє потреби дитини.

Відповідно до характеристики на дитину спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови № 85 м. Києва ОСОБА_2 приймає активну участь у шкільному житті дитини, підтримує постійний зв`язок із класним керівником та адміністрацією школи, відвідує шкільні заходи та батьківські збори.

На засіданні комісії представник позивача - ОСОБА_5 повідомив, що батько дитини - ОСОБА_3 проживає в м. Пеша (Італія), жодним чином не приймає участі у вихованні дитини та не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Малолітня ОСОБА_4 перебуває на повному утриманні матері - гр. ОСОБА_2 , яка займається вихованням, розвитком дитини та піклується про здоров'я доньки.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи та враховуючи проживання батька дитини в іншій країні, що унеможливлює спільне вирішення батьками питань щодо забезпечення потреб і інтересів дитини, а також з огляду на висновок органу опіки та піклування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність належних правових підстав для задоволення позову і визначення місця проживання дитини з матір'ю - ОСОБА_2 , задля дотримання і забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Стосовно не зазначення позивачем конкретної адреси, за якою повинно бути визначено місце проживання дитини, що також слугувало підставою для відмови судом першої інстанції у задоволенні позову, колегія суддів зауважує, що зазначення у рішенні суду конкретної адреси проживання матері та дитини позбавить їх можливості вільно пересуватися в межах України та вільно обирати місце проживання.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Єрмаком Олегом Віталійовичем, - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір'ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з Орсуччі Дієго на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді С.М. Верланов

Ю.О. Матвієнко