Справа № 204/5662/22
Провадження № 2/204/1888/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Мащук В.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2022 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ознайомившись з поданою позовною заявою, вважаю, що дана заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається - вартістю майна.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17 жовтня 2014 року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача. Вартість майна визначається на момент пред`явлення позову.

Як зазначив Верховний суд у постанові № 495/1706/16-ц від 07.04.2021 року, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Судовий збір, зокрема, з вимог про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, визначається з урахуванням вартості спірного майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі№ 910/13737/19, провадження № 12-36гс20, зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Однак, позивачем не визначено ціну позову та до позовної заяви не надано посилань на докази підтвердження дійсної вартості майна.

Таким чином, відповідно до вимог п.п.3, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачу необхідно викласти всі обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, зокрема: зазначити відомості про дійсну вартість нерухомого майна, не зазначення якої ускладнює визначення дійсної ціни позову та впливає на розмір судового збору, який підлягає сплаті при зверненні до суду з позовною заявою майнового характеру і доплатити судовий збір, виходячи з вартості майна, з урахуванням вже сплаченої суми судового збору у розмірі 992,40 грн., та надати суду оригінал квитанції.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, однак в порушення зазначеної вимоги Закону позивачем не зазначено правовстановлюючих документів на: земельні ділянки, домоволодіння і квартиру. Таким чином, позивачу необхідно долучити до позовної заяви зазначені докази, а у разі неможливості їх долучення звернутися з клопотанням про їх витребування.

Також, суд зазначає, що позивачем у тексті позовної заяви зазначено, що до позовної заяви додається свідоцтво про шлюб, однак зазначений документ до позову не долучений.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено вимоги майнового характеру та вимогу про встановлення юридичного факту.

До позовної заяви позивачем подано квитанцію про сплату судового збору у сумі 992, 40 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року складає 2481 грн.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн. за немайнову вимогу про встановлення факту проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу.

Щодо заяви про забезпечення доказів суд зазначає наступне.

У прохальній частині позовної заяви позивачем зазначена заява про витребування і забезпечення наявності доказів по справі, а саме: документів, що містять особові дані відповідача, свідоцтва про шлюб і про розірвання шлюбу, про народження дітей (за необхідності); правовстановлюючі документи на зазначені домоволодіння і квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (ч. 3 ст. 116 ЦПК України).

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника насамперед необхідно зазначити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах, які є предметом розгляду, будь-яких обставин та доказів, які дають підставу припускати, що докази, які заявник наразі просить суд витребувати, можуть бути втрачені, або збирання, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, представник у своїй заяві не наводить.

Фактично мета заяви зводиться до «здобуття доказів», а не їх «забезпечення», що є різними правовими поняттями та мають диференційоване правове регулювання та підґрунтя.

При цьому, суд зазначає, що заява про забезпечення доказів не оформлена відповідно до вимог визначених ст. 117 ЦПК України, а саме вона не викладена у формі окремої заяви, по суті заява є не конкретизованою, у ній не зазначено необхідності забезпечення доказів, спосіб, у який заявник просить забезпечити докази, особу (осіб), у яких необхідно витребувати докази.

Таким чином, з огляду на виклад заяви, її обґрунтування та оформлення, з урахуванням зазначених правових позицій Верховного Суду, наразі суд не вбачає підстав для задоволення такої заяви.

Суд звертає увагу позивача, що у разі неможливості самостійно надати докази, позивач вправі звернутися до суду з клопотанням про їх витребування відповідно до вимог ст.ст.83, 84 ЦПК України.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Тому, вважаю за необхідне, залишити позовну заяву без руху і надати строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175,185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів залишити без задоволення.

Ухвала в частині залишення позовної заяви без руху оскарженню не підлягає. Ухвала в частині забезпечення доказів може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.Ю. Мащук