Справа № 141/25/15-ц
Провадження № 6/131/14/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2022м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого Балтака Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Чех Л.В.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувача адвоката Грицуляка Т.П.

представника боржника адвоката Гончара О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Оратівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання рішення суду, -

встановив:

До Іллінецького районного суду Вінницької області від Оратівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) надійшла заява про зміну способу і порядку виконання рішення суду. Зазначена заява аргументована тим, що 04 грудня 2019 р. від Іллінецького районного відділу Державної виконавчої служби Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшли матеріали виконавчого провадження за № АСВП 56857945 з примусового виконання виконавчого листа № 141/25/15-ц, виданого 06.07.2018 р. Іллінецький районним судом Вінницької області про зобов`язання ОСОБА_2 розробити проектні рішення у вигляді невід`ємної частини будівельного паспорта, які б відповідали вимогам та положенням ДБН щодо проведення будівельних робіт (реконструкції) у стислих умовах, з метою приведення пошкоджених приміщень квартири АДРЕСА_1 (окремих відповідальних будівельних конструкцій даної будівлі) у первинний стан, а саме: приміщення № 2-5 - кухня (численні дефекти матеріалу суміжної несучої стіни у вигляді вертикальних тріщин по всій висоті, з розкриттям тріщин до 10 мм з більшою локалізацією пошкоджень у верхній частині стіни; відшарування штукатурного шару; по перекриттю від суміжної несучої стіни та паралельно неї тріщини з розкриттям до 4 мм); приміщення № 2-6 - кімната (пошкодження матеріалу суміжної несучої стіни у вигляді вертикальних та під кутом тріщин, з локалізацією пошкоджень у верхній частині стіни ірозкриттямдо 5-6мм);приміщення № 2-7 - кладова (повне руйнування частини суміжної несучої стіни (заміна на нову з боку квартири АДРЕСА_2 ); часткове руйнування зовнішніх огороджуючих стін у вигляді вертикальних тріщин по всій висоті та від середини до верха; в верхній частині зовнішніх стін зміщення цеглин в кладці (на зовні) та порушення вертикального положення даних стін;та з метою усунення пошкодження інших конструктивних елементів будівлі, а саме: пошкодження віконних та дверних блоків, які потребують ремонту або заміни; елементи стропильної системи даху частково зміщенні зі свого проектного положення та мають пошкодження; пошкодження фронтонів та примикань покрівлі та про зобов`язання ОСОБА_2 провести ремонтні роботи по усуненню вказаних вище пошкоджень будівлі відповідно до розроблених проектних рішень.

В процесі примусового виконання вищенаведеного виконавчого листа № 141/25/15-ц, виданого 06.07.2018 р. Іллінецький районним судом Вінницької області органом виконання судового рішення проведений ряд виконавчий дій, однак станом на поточний момент рішення суду залишається не виконаним.

У зв`язку із зазначеним держаний виконавець просить змінити спосіб і порядок виконання рішення суду, призначивши стягнення із боржника на користь стягувача у грошовій формі.

В судове засідання представник Оратівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не з`явився, подав до суду заяву про розгляд зазначеного питання у його відсутність, вимоги заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду підтримує повністю та просить суд постановити ухвалу про задоволення зазначеної.

Стягувач ОСОБА_1 та її представник адвокат Грицуляка Т.П. зазначену заяву органу виконання судового рішення підтримали та просили суду її задовольнити, додатково пояснили, що боржник фактично сам ініціював порушення зазначеного питання про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Представник боржника ОСОБА_2 адвокат Гончар О.І. просив суд відмовити у задоволені вищенаведеної заяви органу виконання судового рішення, оскільки на його думку з огляду на подання заяви про відвід державному виконавцеві та наявності кримінального провадження з приводу умисного невиконання постанови Апеляційного суду Вінницької області від 19.06.2018 р. у справі № 141/25/15-ц, останній не мав права звертатись до суду із зазначеною заявою. Крім того, повідомив суду, що у даному випадку державний виконавець ініціює зміну рішення по суті, що не відповідає Закону.

Дослідивши зміст заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, ознайомившись із доданими до зазначеної заяви матеріалами, заслухавши пояснення стягувача, її представника та представника боржника, суд дійшов висновку, що у задоволені зазначеної заяви слід відмовити із наступних підстав.

Так, 06 липня 2018 р. Іллінецьким районним судом Вінницької області на виконання постанови Апеляційного суду Вінницької області від 19.06.2018 р. у справі № 141/25/15-ц виданий виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_2 розробити проектні рішення у вигляді невід`ємної частини будівельного паспорта, які б відповідали вимогам та положенням ДБН щодо проведення будівельних робіт (реконструкції) у стислих умовах та зобов`язанняборжникапровести ремонтні роботи по усуненню вказаних вище пошкоджень будівлі відповідно до розроблених проектних рішень.

Положеннями статті 129-1 Конституції України, частиною першою статті 14 ЦПК України та частиною другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Змістом частини 1 статті 18 цього Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями частини третьої статті 435 ЦПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. В свою чергу частина першої даної статті визначає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

При цьому, зміст частини третьої статті 33 Закону України „Про виконавче провадження визначає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином право державного виконавця з власної ініціативи звертатися до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення обмежується випадками, визначеними у даному Законі.

В свою чергу, Закон України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень

не регулює відносини щодо виконання рішення між боржником та стягувачем у приватноправовому спорі, а тому у даному випадку необхідною правовою підставою розгляду судом заяви про зміну способу і порядку виконання рішення, згідно вимог частини 1 статті 435 ЦПК України, має бути виключного заява стягувача.

При цьому, положення Закону України „Про виконавче провадження не надають державному виконавцеві права на звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку рішення суду за власною ініціативною. Згідно із частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, встановивши, що матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Іллінецького районного суду Вінницької області від 06.07.2018 р. у справі № 141/25/15-ц не містять заяви ОСОБА_1 до Оратівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про необхідність звернення до суду з метою змін способу і порядку виконання рішення суду, що підтверджено у судовому засіданні самим стягувачем та її представником, суд прийшов висновку про те, що у даному випадку державним виконавцем не дотриманні приписи частини третьої статті 435 ЦПК України та третьої статті 33 Закону України „Про виконавче провадження, в частині встановленого порядку звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

У відповідності до пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 11-рп/2012 зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення.

Поняття „спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлений статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що на стадії виконання рішення, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту стягувача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Наведене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 листопада 2015 р. у справі № 6-1829цс15.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 р. № 2-749/11/2229 (провадження 61-20265св18), від 10 червня 2019 р. у справі № 350/426/16-ц (провадження № 61-29076св18).

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, зміст заяви державного виконавця про заміну способу і порядку виконання судового рішення з зобов`язання боржника розробити проектні рішення та провести ремонтні роботи по усуненню вказаних пошкоджень будівлі відповідно до розроблених проектних рішень (відновлення становища, яке існувало до порушення - пункт 4 частини другою статті 16 ЦК України) на стягнення із боржника вартості проектних та ремонтних робіт (відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди пункт 8 частини другою статті 16 ЦК України) фактично змінює рішення суду по суті та змінює спосіб захисту порушеного права, передбачений статтею 16 ЦК України, що є неприпустимим. Виходячи з наведеного, у задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 14, 263, 435, 446 ЦПК України, ст. 33 Закону України „Про виконавче провадження, суд -

постановив:

У задоволені заяви Оратівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) про зміну способу і порядку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів після її винесення. У разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя: