РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Посилається на те, що 23 березня 2017 року між відповідачем та ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в розмірі 70000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 30 квітня 2017 року.

Крім того, 23 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_1 як поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли на підставі договору позики у формі розписки від 23 березня 2017 року.

10 вересня 2017 року ОСОБА_3 направив ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вимогу про сплату суми боргу за договором позики у розмірі 70000 доларів США.

ОСОБА_1 зазначену вимогу виконав у повному обсязі, що підтверджується підписаним ОСОБА_3 актом приймання-передачі грошових коштів у розмірі 1871100 гривень, що еквівалентно 70000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь за договором позики у формі розписки від 23 березня 2017 року грошові кошти у сумі 1871100 гривень.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся.

У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву відповідача, з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову (а.с. а.с. 54-56). Зазначено, що між ним та третьою особою не укладався договір позики ні в письмовій, ні в усній формі. Надана позивачем розписка не посвідчує факт передачі ОСОБА_3 . ОСОБА_2 грошових коштів. Стосовно факту укладення договору поруки йому нічого відомо не було. Як передбачено договором поруки боржник зобов`язався повернути одержані кошти по першій вимозі кредитора. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення третьої особи до нього з вимогою про повернення коштів. Крім того, в якості підтвердження виплати позивачем третій особі грошових коштів ОСОБА_1 наданий підписаний ОСОБА_3 акт приймання-передачі грошових коштів. Проте, зазначений акт не є належним доказом розрахунків позивача з третьою особою, оскільки фізичні особи мають право здійснювати розрахунки на суму, яка перевищує 50000 гривень шляхом перерахування на поточний рахунок, внесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки.

Третя особа у судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в розмірі 70000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 30 квітня 2017 року (а.с. 8).

Крім того, 23 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_1 як поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли на підставі договору позики у формі розписки від 23 березня 2017 року (а.с. 3-4).

З позову вбачається, що 10 вересня 2017 року ОСОБА_3 направив ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вимогу про сплату суми боргу за договором позики у розмірі 70000 доларів США.

ОСОБА_1 зазначену вимогу виконав у повному обсязі, що підтверджується підписаним ОСОБА_3 актом приймання-передачі грошових коштів від 09 жовтня 2017 року у розмірі 1871100 гривень, що еквівалентно 70000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ (а.с. 5).

За таких обставин, позивач, сплативши кошти ОСОБА_3 за договором поруки, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь за договором позики у формі розписки від 23 березня 2017 року грошові кошти у сумі 1871100 гривень.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Разом з тим, з тексту розписки від 23 березня 2017 року, підписаною ОСОБА_2 , встановлено, що останній зобов`язується у строк до 30 квітня 2017 року передати ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 70000 доларів США у гривні в якості дольової участі в модернізації Дружковського машинобудівного заводу.

Вбачається, що зазначена розписка не є борговою в розумінні ст. 1046 ЦК України, оскільки вона не свідчить про отримання ОСОБА_2 коштів у борг від ОСОБА_3 .

За таких обставин, у позивача не виникло право вимагати від відповідача сплати на його користь коштів на підставі розписки ОСОБА_2 від 23 березня 2017 року.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 509, 1046 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 21 червня 2022 року.

Суддя: