КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1024/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

представника позивача адвокат Пейчева С.Д., діюча на підставі ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якій просить суд визнати дії Акціонерного товариства «Альфа-Банк» щодо відмови у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року та кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року, неправомірними, та зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-Банк» провести реструктуризацію за кредитним договором № 692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року та кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилається на те, що 02 грудня 2005 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 2005/08/1022, згідно із яким, він отримав 63 800,00 доларів США на споживчі цілі, після чого було укладено три додаткові угоди про внесення змін до договору кредиту №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, як зазначає позивач, було укладено договір іпотеки від 16.01.2007 року. Предмет іпотеки є нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатна квартира, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, як вказує позивач, 16 січня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 692/Ф03.14/024, відповідно до умов якого, він отримав 45 000,00 доларів США на споживчі цілі, після чого було укладено три додаткові угоди про внесення змін до договору кредиту №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року, як зазначає позивач, було укладено договір іпотеки від 16.01.2007 року. Предмет іпотеки є нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатна квартира, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що ним отримано споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, який забезпечений єдиним його житлом, а саме: квартирою, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що у зв`язку із набранням законної сили 23.04.2021 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ, яким, зокрема, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань позичальника за договором про споживчий кредит, 14.07.2021 року він звернувся із заявою про проведення реструктуризації.

Однак, листом від 26.08.2021 року відповідачем відмовлено позивачу у проведенні реструктуризації з посиланням на невідповідність поданої заяви вимогам закону.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 05.10.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 15.02.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 14.06.2022 року позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується його присутністю у судовому засіданні 17.05.2022 року та підписом на довідковому листі від 17.05.2022 року, у судове засідання 14.06.2022 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 02 грудня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2005/08/1022, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 63 800,00 доларів США, зі сплатою 13% процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 30.11.2012 року.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року, 02 грудня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року, наступне нерухоме майно: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 16 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №692/Ф03.14/024, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 49 480,49 доларів США, зі сплатою 49 % процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 15.01.2027 року.

У подальшому, були укладені додаткові угоди до кредитного договору №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року, 16 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року, наступне нерухоме майно: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк».

28.07.2021 року АТ «Альфа-Банк» отримано заяву ОСОБА_1 про проведення реструктуризації кредитної заборгованості за кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року згідно умов, передбачених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ від 23.04.2021 року.

Листом від 26.08.2021 року АТ «Альфа-Банк» було відмовлено у проведенні реструктуризації за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

В обґрунтування відмови зазначено про те, що подана ОСОБА_1 заява не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування»; документи, що необхідні у відповідності до Закону подано не в повному обсязі. А тому на підставі п.п. 4 п. 7, зобов`язання за кредитним договором не підлягають реструктуризації. Відповідно до п.п. 4 п. 7 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення» Закону у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Конкретизовано, що ОСОБА_1 до заяви не долучено довідки про доходи позичальника, майнового поручителя членів їх сімей за останні 6 місяців або декларація фізичної особи підприємця за останні квартали; розширеної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї позичальника та майнового поручителя.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України № 1381-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті".

За змістом положень ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про споживче кредитування», зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Згідно п.п. 4 ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;найменування кредитодавця (повне або скорочене);інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя;документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Судом встановлено, що причиною відмови АТ «Альфа-Банк» у проведенні реструктуризації за заявою ОСОБА_1 було невідповідність поданих ОСОБА_1 документів вимогам ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про споживче кредитування».

Так, до заяви ОСОБА_1 не додано довідки про доходи позичальника, майнового поручителя членів їх сімей за останні 6 місяців або декларація фізичної особи підприємця за останні квартали; розширеної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї позичальника та майнового поручителя.

Суд зазначає, що у даному випадку документи, про необхідність надання яких вказував АТ «Альфа-Банк» у листі від 26.08.2021 року, передбачені п.п. 4ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про споживче кредитування», як такі, що обов`язково подаються до заяви про проведення реструктуризації.

Саме у зв`язку із ненаданням вказаних документів, відповідачем відмовлено позивачу у проведенні реструктуризації за кредитом та задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви.

Інші підстави для відмови у проведенні реструктуризації за кредитом ОСОБА_1 були відсутні.

Також суд вказує, що у заяві ОСОБА_1 про проведення реструктуризації перелічені додатки, які додаються до заяви, зокрема, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, довідки про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд не може пересвідчиться в тому, що саме з цією заявою про проведення реструктуризації та відповідними документами, які перелічені у додатках цієї заяви, ОСОБА_1 звертався до АТ «Альфа-Банк».

Так, ОСОБА_1 не надано доказів отримання саме цієї заяви від 14.07.2021 року відповідачем, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, опису вкладення у цінний лист або відповідної відмітки АТ «Альфа-Банк» про отримання цієї заяви, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 12, 13, 77-80 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує доводи Верховного Суду, який в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Європейський суд з прав людини також використовує «balance of probabilities» («баланс ймовірностей») для оцінки обставин справи. В рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р. суд застосовує «баланс ймовірностей», а у рішенні J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р. ЄСПЛ вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У справі Дж. К. та інші проти Швеції (J.K. And Others v. Sweden) ЄСПЛ розкрив загальні рамкові та дефініційні питання стандарту доказування, зокрема зазначивши, що у цивільних справах суддя повинен вирішити справу на основі «балансу ймовірностей» - немає необхідності, щоб суддя мав бути повністю переконаний у істинності кожного фактичного твердження заявника, достатньо того, щоб на підставі доказів, представлених заявником цілком ймовірно можливо б було дійти висновку, що вимога цього заявника є достовірною.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

При цьому, суд виходить з того, що доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, суд вказує, що у позовній заяві позивач також просить суд визнати дії Акціонерного товариства «Альфа-Банк» щодо відмови у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року, неправомірними, та зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-Банк» провести реструктуризацію за кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року, однак доказів звернення до відповідача з відповідною заявою про реструктуризацію саме за кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року та доказів відмови саме щодо цього кредитного договору, суду надано не було.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що дії АТ «Альфа-Банк» при розгляді заяви позивача про проведення реструктуризації за кредитом були вчинені у повній відповідності до вимог Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про споживче кредитування», відтак, для визнання таких дій неправомірними у суду відсутні передбачені законом підстави.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, є необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, тому позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 16.06.2022 року.

Суддя Петренко В. С.