КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/1745/2019 Головуючий у І інстанції - Мазур Ю.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/5758/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інтаймфінанс», Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Макарова Олега В`ячеславовича про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановив:

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Інтаймфінанс», Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Макарова О.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння.

10 червня 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії відносно вказаної квартири.

Заяву обґрунтовували тим, що між сторонами виник спір щодо оспорювання дійсності правочинів щодо нерухомого майна, на підставі яких ТОВ «Інтаймфінанс» став власником квартири на праві приватної власності, а тому представники вищевказаного товариства вчиняють дії щодо відчуження зазначеного майна на користь третіх осіб.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалися на те, що між сторонами виник спір щодо оспорювання дійсності правочинів щодо нерухомого майна на підставі яких ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» став власником квартири АДРЕСА_1 .

В зазначеній квартирі позивачі проживають разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

27 травня 2021 року на мобільний телефон позивача зателефонувала невідома особа та повідомила, що вона представляє інтереси покупців на торгах вищезазначеної квартири.

Позивач в мережі Інтернет встановив, що квартира виставлена на торги.

Відповідальний зберігач майна ОСОБА_5 .

Згідно офіційної інформації на торги, квартиру виставив приватний виконавець Іванов А.В., боржником являється ТОВ «Лео Істейт Груп», директором даного підприємства є ОСОБА_6 , засновник 100% контроль ТОВ «ФК «Інтаймфінанс».

Стягувачем є ТОВ «Фактор Плюс». Директор ОСОБА_5 .

Згідно реєстру боржників, виконавче провадження №63818684 було відкрито за наказом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М.

Зазначають, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , добре знаючи, що по спірній квартирі ідуть судові тяжби, вигадали шахрайську схему і намагаються продати квартиру позивачів.

Вважають, що існує реальна загроза переоформлення спірної квартири, свавільного виселення відповідачем ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» та іншими особами ОСОБА_1 та членів його родини із нерухомого майна, право власності на яке оскаржується в суді, ще до моменту розгляду справи по суті.

На думку апелянтів, по справі можуть з`явитися інші сторони та власники майна, що ускладнить виконання рішення суду, або зробить його виконання неможливим.

Просили, скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що з 31 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» не є власником спірної квартири.

Зазначило, що скаржники не обґрунтували того, що обраний ними вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» або порушення прав та інтересів третіх осіб.

Також, позивачі в своїй заяві не вказують та не обґрунтовують в чому саме існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Просило залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в подальшому.

Крім того, вид заходу, яким позивачі просять забезпечити позов не співмірний з ціною позову.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до вимог ч.3 цієї статті, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці першому п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо витребування майна з чужого незаконного володіння.

На думку колегії суддів, існує наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при цьому заявлені заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, натомість невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції зазначених обставин належним чином не перевірив і не врахував, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся та, що накладення арешту на спірне майно не порушить прав відповідачів, так як носить тимчасовий характер і є співмірним із заявленими позовними вимогами, то оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із прийняттям постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Не підлягає задоволенню вимога про заборону ТОВ «ФК «Інтаймфінанс» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії відносно квартири АДРЕСА_1 , оскільки саме по собі накладення арешту забороняє вчиняти будь-які дії щодо спірного майна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 20 червня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана