Справа № 747/669/21
Провадження № 2/747/18/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17.06.2022 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Талалаївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що 01 березня 2010 року його прийнято на посаду механіка філії Срібнянського райавтодору ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за переведенням з філії «Талалаївський райавтодор» згідно наказу № 6-ВК від 01 березня 2010 року. Наказом від 03 лютого 2019 року № 03 позивача переведено на посаду машиніста автогрейдера. Наказом № 14 від 30 липня 2021 року трудові відносини філії «Срібнянського райавтодору» з ОСОБА_1 розірвано з ініціативи власника на підставі п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку із скороченням штату. При звільненні позивачу було передано трудову книжку та розрахунковий лист за липень 2021 року. борг підприємства на початок липня становив 18 184 грн 15 коп станом на кінець липня 24 274 грн 97 коп. тобто на момент звільнення відповідач має перед позивачем неоспорювану суму заборгованості по заробітній платі, яку відповідач повинен був виплатити в день звільнення і яка становить 24 274, 97 грн. На даний час правонаступником ліквідованої філії «Срібнянського райавтодору» є філія «Прилуцька ДЕД», до якої позовні вимоги не завлено. Після розірвання трудових відносин від філії Прилуцької дорожньо - експлуатаційної дільниці, з якою позивач не укладав трудові відносини, йому на рахунок надійшли кошти 18.10.2021 року 300 грн, 28.10.2021 року -1100 грн, що сумарно складає 1400 грн. Для обчислення суми, що пред`являється до стягнення, представником позивача вживались заходи для отримання від відповідача інформації щодо розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням травень червень 2021 року, але відповідь на адвокатський запит не надійшла, тому для визначення попередньої суми позову розрахунок здійснено за квітень-травень 2021 року, і згідно якого середньоденна заробітна плата позивача складала 196, 82 грн за день. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 15 687, 40 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2021 року по день винесення рішення судом та понесені ним судові витрати в сумі 5000 грн.

Ухвалою від 11.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження за справою та призначено перше судове засідання на 25 січня 2022 року, яке було відкладено на 18 лютого 2022 року, оскільки були відсутні відомості про належне повідомлення позивача про дату час і місце судового розгляду. Судове засідання 18 лютого 2022 року відкладене для повторного виклику в судове засідання представника відповідача на 02 березня 2022 року. Судовий розгляд справи відкладався з 02 березня 2022 року на 21 березня 2022 року, на 01 квітня 2022 року, на 18 квітня 2022 року та на 06 травня 2022 року. Судові засідання в період з 24 лютого 2022 року по 04 травня 2022 року судом не проводились в зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Талалаївським районним судом в зв`язку із активними бойовими діями на території області, пов`язаними із збройною агресією Російської Федерації проти України. Територіальну підсудність судових справ Талалаївського районного суду Чернігівської області було відновлено за відповідним розпорядженням Голови Верховного Суду з 05.05.2022 року. Після відновлення підсудності протокольною ухвалою від 06 травня 2022 року судовий розгляд відкладено на 25 травня 2022 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення учасникам справи повідомлення про дату судового розгляду. Крім того, при подачі позову до суду представником позивача подавалось клопотання в порядку ст 84 КПК про витребування доказів, а саме відповідача довідки про середньомісячну заробітну плату позивача за період з червня по липень 2021 року (складену у відповідності до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100). Дане клопотання було задоволено в ухвалі про відкриття провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і просив задовольнити з врахуванням того, що деяку частину коштів йому було виплачено до цього часу. Заборгованість по заробітній платі була ще до моменту його звільнення за скороченням штату 31 липня 2021 року, на той час заробітна плата повністю не виплачувалась, платили її частинами. За той час, що минув після звільнення декілька разів йому надходили кошти в рахунок погашення боргу. На сьогоднішній день борг відповідача складає 10 251 грн 66 коп, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Крім того, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь передбачений законодавством середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період, що пройшов з часу звільнення 31 липня 2021 року - по день розгляду справи в суді і винесення рішення. Також просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5000 грн.

Представник відповідача - дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - в судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи матеріали справи містять поштові розписки про належне повідомлення відповідача про судові засідання на 25 травня 2022 року та на 17 червня 2022 року. таким чином відповідач у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно наданого відповідачем відзиву від 21.01.2022 року та письмових пояснень від 2401.2022 року вони не визнають заявлену позивачем до стягнення суму боргу, але відповідачем визнавалась та обставина, що на момент звільнення позивача з роботи підприємство дійсно мало заборгованість із виплати заробітної плати перед позивачем, але її розмір не співпадав із заявленим в позові. Крім того, після закриття 12.08.2021 року філії «Срібнянський райавтодор», де працював позивач, його майно та майнові зобов`язання, в тому числі і щодо заборгованості по заробітній платі працівників, були передані до балансу філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця», яка була відокремленим структурним підрозділом ДП «Чернігівський облавтодор». Саме ця філія надала довідку про заборгованість відповідача перед позивачем з невиплаченої заробітної плати на момент звільнення 30.07.2021 року, яка становила 14 607, 49 грн. Цією ж довідкою повідомлено, що станом на 05.01.2022 року заборгованість склала 11 231, 66 грн (після утримання податків і зборів). Таким чином, згідно даних бухгалтерського обліку філія «Срібнянський райавтодор» передала до філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» заборгованість з невиплаченої заробітної плати перед позивачем в сумі 14 607, 49 грн. Після цього філія «Прилуцька ДЕД» здійснила декілька виплат позивачу, що станом на 05.01.2022 року складало 11 231, 66 грн. Після цього в січні 2022 року позивачу ще проведено одну виплату в сумі 980 грн, тобто станом на момент подання відзиву заборгованість відповідача перед позивачем да даними бухгалтерського обліку філії «Прилуцька ДЕД» складала 10 251, 66 грн (після утримання податків і зборів).

Суд, заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі матеріали, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 20.02.2008 року був прийнятий на посаду головного механіка філії «Талалаївський райавтодор» згідно наказу № 13 від 20.02.2008 року. 28.02.2010 року звільнений з роботи в звязку з переведенням в філію «Срібнянський райавтодор» згідно п.5 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 11 від 26.02.2010 року. 01.03.2010 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу механіком філії «Срібнянський райавтодор» за переведенням з філії «Талалаївський райавтодор». 07.10.2014 року переведений на посаду головного механіка згідно наказу № 31-а від 06.10.2014 року. 08.02.2019 року переведений на посаду машиніста автогрейдера згідно наказу № 03 від 03.02.2019 року. 30.07.2021 року ОСОБА_1 звільнений в зв`язку із скороченням штату п.1 ст 40 КЗпП України згідно наказу № 14 від 30.07.2021 року. Зазначені обставини встановлені судом на підставі копії трудової книжки позивача (а.с. 14-16). Згідно копії відомості № 4 заборгованості по заробітній платі станом на 31.07.2021 року по філії «Срібнянський райавтодор» у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 14 607, 49 грн (а.с.96). Згідно довідки № 2 від 05.01.2021 року, виданої філією «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» не виплачена заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення складала 14 607, 49 грн. станом на 05.01.2022 року заборгованість складає 11 231, 66 грн (а.с.87). Як було встановлено в ході судового розгляду і не заперечується позивачем це сума вказана після утримання податків і зборів. Крім того, 12 січня 2022 року було проведено виплату зокрема, ОСОБА_1 в сумі 980 грн, заборгованості по заробітній платі за червень 2021 року. (а.юс.105-106). Зазначена обставина також не заперечувалась і позивачем в судовому засіданні. Згідно довідки філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Чернігівський облавтодор» від 24.01.2022 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням склала 263, 72 грн (а.с.95).

Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу утримання оплати праці, які регулюються як загальними нормами Конституції України, так і спеціальними нормами Кодексу законів про працю України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та № 71378/10, рішення від 26 червня 2014 року, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12 липня 2001 року та ін.) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання/правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. З пункту 2 вказаного Порядку вбачається, що середня заробітна плата обчислюється в такому випадку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у цивільній справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у цивільній справі № 523/14396/19, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, Верховний Суд наголошує на тому, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума заробітку зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом (роботодавцем). При цьому, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також підлягали б відрахуванню податки і збори. При визначенні розміру заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги довідки відповідача, додані позивачем до позовної заяви.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідно до досліджених матеріалів справи станом на день розгляду справи нарахована позивачу ОСОБА_1 , але не виплачена заробітна плата, становить 10 251 грн 66 коп, то саме таку суму слід стягнути з відповідача, а вирахування податків і зборів в разі необхідності має бути проведено роботодавцем при виконанні судового рішення, оскільки суд не наділений повноваженням нараховувати обов`язкові податки та збори, що підлягають при нарахуванні заробітної плати.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2021 року по день винесення рішення судом, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Час затримки розрахунку при звільненні вираховується кількістю робочих днів з 01 серпня 2021 року (наступного дня після звільнення позивача) до 16 червня 2022 року включно (по день винесення рішення суду 17 червня 2022 року). На думку суду з даного періоду необхідно виключити дні, коли суд був позбавлений здійснювати правосуддя в зв`язку з бойовими діями на території області та окупацією до відновлення правосуддя з 24 лютого 2022 року по 05 травня 2022 року, що було об`єктивними причинами неможливості розгляду справи, які не залежали ні від суду ні від учасників справи. Таким чином, за даний період було робочих днів серпень 2021 року 21 робочий день, вересень 2021 року 22 робочих дні, жовтень 2021 року 20 робочих днів, листопад 2021 року 22 робочих дні, грудень 2021 року 22 робочих дні, січень 2022 року 19 робочих днів, лютий 2022 року- 20 робочих днів, з них 3 дні з 24 лютого 2022 року виключаються, повністю виключаються судом з розрахунку березень 2022 року - 22 робочих дні та квітень 2022 року - 20 робочих днів, за травень з 05 травня 2022 року (з дня відновлення правосуддя) - 16 робочих днів, червень 2022 року 12 робочих днів по день винесення рішення суду. Таким чином кількість днів для розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01 серпня 2021 року до 16 травня 2022 року складає за виключенням днів, коли правосуддя у суді не здійснювалось 107 робочих днів, які множаться на встановлену судом середньоденну заробітну плату за два останні місяці перед звільненням, і яка становила 263 грн 72 коп, (107 х 263, 72) і середній заробіток за час затримки розрахунку складає 45 095, 12 грн. З наведеного вбачається, що дана сума значено перевищує суму заборгованості по заробітній платі, яка стягнута судом за вимогою позивача. У даному випадку суд вважає за можливе застосувати принципи розумності, справедливості та пропорційності, і зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, до 5000 грн. Даний висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду де зазначено, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Беручи до уваги вищезгадані принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір основної заробітної плати, та те, що позивач звернувся до суду через п`ять місяців після виникнення такого права, що вплинуло на збільшення даної суми, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2021 року по 16.05.2022 року в розмірі 5000 грн. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Зважаючи на довідку про доходи від 05.02.2022, відповідно до якої середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за 2021 рік складає 4387 грн (30 708 грн 42 коп : 7 міс = 4387 грн), суд вважає, що необхідно допустити негайне виконання рішення суду саме у такій сумі.

Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за вказаними вимогами необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн, на підтвердження яких подав ордер на представництво адвоката Лисенка В.С. (а.с.9), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.10), акт прийому-передачі наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги № 021 від 02.12.2021 (а.с.11), відповідно до якого клієнт (позивач) підтвердив отримання правничих послуг адвоката, вартість яких складає 5 000,00 грн, - а саме ознайомлення та дослідження матеріалів наданих клієнтом, надання консультації, узгодження правової позиції з клієнтом 800 грн, складання адвокатських запитів 2200 грн, написання позовної заяви, її оформлення та направлення до суду - 2000 грн. Зважаючи на задоволення позову частково, враховуючи складність справи, та значення для позивача, який внаслідок порушення відповідачем його конституційного права на оплату праці досить тривалий час був позбавлений засобів до існування, а також відсутності підтвердження щодо понесених витрат у вигляді квитанції прибуткового касового ордеру, але зважаючи на сам факт надання правничої допомоги позивачу адвокатом, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню частково в сумі 3000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 137, 141, 247, 259, 263, 265, 273, 280-284, 354, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 10 251 (десять тисяч двісті п`ятдесят одну) грн 66 коп без врахування без податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте Талалаївським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с Липове Талалаївського району Чернігівської області, місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Боржник: Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» - вул Київська, 17 м Чернігів, 14005, .

Повний текст рішення суду виготовлений 22 червня 2022 року.

Суддя Л.В.Тіщенко