КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5987/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державний нотаріус Десятої державної нотаріальної контори Давидова Тетяна Миколаївна, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2001 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з однієї сторони як продавці, та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , законним представником яких є їх мати ОСОБА_7 з іншої сторони як покупці уклали договір купівлі-продажу згідно якого, продавці продали, а покупці купили ( ОСОБА_2 - 2/5 частини, ОСОБА_1 - 2/5 частини, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - 1/5 частину в рівних частинах кожний) нерухоме майно, яким є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З липня 2001 року за вищевказаною квартирою постійно сумісно проживали ОСОБА_6 зі свою дружиною ОСОБА_8 , їх донька ОСОБА_7 зі своїми неповнолітніми дітьми - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , яка є матір`ю заявника померла, про що Відділом державної реєстрації смерті у м. Києві складено актовий запис про смерть №16793 від 06 жовтня 2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , який є дідом заявника помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис про смерть №416 від 22 травня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , яка є бабусею заявника померла, про що Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київсбкій області складено актовий запис про смерть №6 від 17 квітня 2018 року.

Згідно з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, ОСОБА_8 проживала та була зареєстрована у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 з 17 липня 2001 року.

В березні 2019 року заявник та його єдиноутробний брат - ОСОБА_9 , як спадкоємці першої черги, звернулися із заявами до державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давиденко Т.М. про прийняття спадщини на видачу свідоцтва про право на частину спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 їх бабусі ОСОБА_8 .

За результатами розгляду зазначених заяв, державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Даивденко Т.М. відкрито спадкову справу №264/2019 та 19 березня 2019 року винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно яких заявнику та його єдиноутробному брату - ОСОБА_9 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин пропущення установленого Законом строку для прийняття спадщини, а також спадкоємці не були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем.

При цьому, з 18 березня 2004 року по 12 квітня 2019 року заявник був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично постійно проживає з 2001 року по цей час за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за однією адресою зі спадкодавцем.

Єдиноутробний брат заявника - ОСОБА_9 з 2004 року, разом зі своєю родиною мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та після відмови йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на даний час не оспорює право заявника на прийняття частки спадщини.

У зв`язку з тим, що нотаріус не має можливості перевірити коло спадкоємців, з метою реалізації права заявника для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інших прав, останній і звернувся до суду із даною заявою.

Просив встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_8 , яка є бабусею заявника і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, постановлену з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не врахував того, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Наявність рішення суду про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є підставою щоб звернутися до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Також, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а в даному випадку право заявника на прийняття частки спадщини ніхто не оспорює, тому він законодавчо позбавлений можливості подати позовну заяву.

Крім цього, судом першої інстанції зазначено, що з заяви про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем начебто убачається наявність спору про право, який виник з приводу спадкового майна, та який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, з залученням органу територіальної громади у якості відповідача/співвідповідача, який начебто подав заяву до суду про визнання спадщини відумерлою, у зв`язку з відсутністю спадкоємців за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

При цьому, судом не враховано, що заявнику вже належить 2/5 частини квартири на підставі договору купівлі-продажу та він постійно проживає в цій квартирі з 2011 року по цей час.

Судом першої інстанції не встановлено, чи є інші, окрім заявника, особи, заінтересовані у вирішенні цієї справи, та не перевірено, чи впливатиме встановлений факт на спадкові права та обов`язки цих осіб, а лише необґрунтовано припустив що із заяви начебто убачається наявність спору про право, який виник з приводу спадкового майна, та який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, з залученням органу територіальної громади у якості відповідача/співвідповідача.

Будь-яких об`єктивних даних з приводу оспорювання права ОСОБА_1 на прийняття частки спадщини, а ні з боку органів територіальної громади, а ні з боку інших осіб, як зі змісту поданої заяви, так і в доданих до неї матеріалів, не вбачається .

Спір про право це спір, що пов`язаний виключно з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки убачається спір про право, а саме, виникнення у заявника права на спадкування за законом майна померлого спадкодавця, що є окремим предметом доказування.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Окреме провадження відрізняється від інших видів провадження суттєвими особливостями, серед яких головним є відсутність сторін з протилежними порушеними інтересами.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із поданої ОСОБА_1 заяви убачається, що останній просить суд встановити факт постійного проживання його за адресою: АДРЕСА_1 на день смерті спадкодавця ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, із даної заяви убачається наявність спору про право, який виник з приводу спадкового майна, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі.

Висновки суду в оскаржуваній ухвалі відповідають вимогам закону.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 20 червня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана