Провадження № 2/463/488/22
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

21 червня 2022 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Райхеля Р.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування постанов і актів про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнила заявою від 23.05.2022 року про збільшення позовних вимог, просить визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. щодо передачі на реалізацію через електронні торги «СЕТАМ» автомобіля марки «MITSUBISHI PAGERO WAGON», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , чорного кольору та автомобіля марки «HYNDAI TUCSON», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , чорного кольору; визнати протиправною та скасувати постанову та акт приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. від 28.08.2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, згідно якої передано стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 транспортний засіб - автомобіль марки «HYNDAI TUCSON», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , чорного кольору; визнати протиправною та скасувати постанову та акт приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. від 07.09.2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, згідно якої передано стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 транспортний засіб - автомобіль марки «MITSUBISHI PAGERO WAGON», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , чорного кольору; усунути перешкоди у користуванні позивачем належним її майном, шляхом зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. не вчиняти будь яких дій, що перешкоджають ОСОБА_2 у здійсненні її права власності (володіння, користування, розпорядження) відносно Ѕ частки автомобілів марки «MITSUBISHI PAGERO WAGON», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , чорного кольору та автомобіля марки «HYNDAI TUCSON», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , чорного кольору.

21 квітня 2022 року відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Н.М. подала відзив на позовну заяву. Зазначає, що проаналізувавши позовні вимоги вона дійшла висновку, що у своїй позовній заяві ОСОБА_2 оскаржує дії та рішення приватного виконавця, а саме просить визнати протиправними дії приватного виконавця, скасувати постанови та акти приватного виконавця. Разом з тим, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрати виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. ОСОБА_2 не будучи стороною виконавчого провадження не наділена правом звертатись за захистом своїх прав зі скаргою на дії приватного виконавця в порядку цивільного судочинства. Після надходження на виконання виконавчого листа приватний виконавець починає діяти як публічна особа органу державної влади, реалізує надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема судового рішення. Частиною першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах. Оскільки, Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, тому, відповідно до частини першої статті 287 КАСУ такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Враховуючи наведене, просить закрити провадження у вказаній справі.

Крім того, 28 квітня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Райхель Р.П. подав клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи таке наступним. Зазначає, що позов ОСОБА_2 стосується виконання судового рішення в цивільній справі. Разом з тим, як вбачається із змісту позовних вимог, такий не направлений на захист прав власника і не є спором про право, відтак не відноситься до цивільної юрисдикції. У даному позові право власності закладено лише як підставу, однак не є предметом спору. Враховуючи те, що ОСОБА_2 не є стороною чи іншим учасником виконавчого провадження, Личаківський районний суд м.Львова не може виступати судом цивільної юрисдикції у вказаній справі, а тому просить закрити провадження у вказаній справі.

Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Н.М. в підготовче засідання повторно не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суд про причини неявки.

З врахуванням наведеного, суд вважає за можливим проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та вирішуючи клопотання відповідачів про закриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації пов`язане поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, встановлено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду щодо захисту права власності з тих підстав, що приватний виконавець у даному випадку діяв протиправно, оскільки майно (автомобілі) перебували у спільній сумісній власності подружжя. Рішенням суду, яке є обов`язковим до виконання, було визначено, що Ѕ частина кожного автомобіля належить ОСОБА_2 , яка не є боржником у даному виконавчому провадженні. Звернувши стягнення на автомобілі шляхом передачі на продаж через систему електронних торгів «СЕТАМ», які також належали ОСОБА_2 приватний виконавець фактично у незаконний спосіб позбавила позивача права власності на її майно, тобто діяла у спосіб, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 Сімейного кодексу України).

За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 30 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Приводом для продажу майна боржника за виконавчим провадженням є наявність непогашеної заборгованості. Продаж майна боржників здійснюється в рамках виконавчого провадження відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», за допомогою системи Торговий майданчик арештованого майна СЕТАМ (система електронних торгів арештованим майном).

Відповідно до вищевказаної норми, примусова реалізація майна боржника здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» від 29.09.2016 № 2831/5.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Коли боржник володіє майном спільно з іншими особами (наприклад, з дружиною), стягнення здійснюється на його частку, що визначається судом за зверненням виконавця.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Оскільки право на рухоме майно перейшло до стягувача то ефективним і належним способом захисту прав позивача у даних правовідносинах є пред`явлення до суду позову про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування актів приватного виконавця із залученням стягувача і приватного виконавця як відповідачів, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 , від 14 червня 2017 року у справі 6-1804цс16 та від 28 лютого 2018 року у справі 61-1636св17.

Відповідно до ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19.

Вимоги позивача виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (аналогічні висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі № 911/1247/18).

Оскільки предметом розгляду даної справи є визнання протиправними дій приватного виконавця, пов`язаних із реалізацією та передачею рухомого майна, що стали підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків осіб, то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову за правилами цивільної юрисдикції.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотань відповідачів про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.255, 260 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні клопотання відповідача приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни та клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Райхеля Романа Петровича про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування постанов і актів про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна, місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.Пекарська,7, офіс 211.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 .

Суддя Грицко Р.Р.