Ухвала

14 червня 2022 року

м. Київ

справа № 189/762/20

провадження № 61-3478ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно, як на частку в спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно, як на частку в спільній сумісній власності.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області

від 07 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано сільськогосподарську будівлю-склад за адресою:

АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину сільськогосподарської будівлі-складу за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в спільній сумісній власності. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину сільськогосподарської будівлі-складу за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в спільній сумісній власності. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, Синельниківська окружна прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, подала апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2022 року апеляційну скаргу Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області задоволено. Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області

від 07 жовтня 2020 року скасовано, прийнято постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2022 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2022 року. Касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підстави, на яких подається касаційна скарга з урахуванням положень статті 389 ЦПК України; надання копій скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.

Ухвалу Верховного Суду від 02 травня 2022 року було направлено ОСОБА_1 на адресу, яка указана в касаційній скарзі.

На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги.

Проте аналіз надісланих заявником матеріалів свідчить про неповне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції.

В ухвалі Верховного Суду від 02 травня 2022 року указувалось, що касаційна скарга не відповідає пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав), та було наведено визначені законом підстави.

Із аналізу уточненої редакції касаційної скарги, яка надійшла на виконання ухвали Верховного Суду від 02 травня 2022 року, не убачається належне виконання частини другої статті 389 ЦПК України щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Так, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

При цьому, ОСОБА_1 не наводить конкретної норми права, у якій відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що свідчить про недотримання пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Аналіз надісланих матеріалів свідчить про те, що заявник у відведений судом строк, станом на 14 червня 2022 року, ухвалу Верховного Суду від 02 травня

2022 року не виконала, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно, як на частку в спільній сумісній власності, повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк