Справа № 711/7777/19
Провадження № 2/752/500/22
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
02 березня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Кучер Юлія Вікторівна, до ОСОБА_2 - законного представника ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
26.09.2019 року адвокат Кучер Т.В., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яким позивалася до законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .
В обгрунтування заявлених позовних вимог представником позивачки ОСОБА_1 - адвокатом Кучер Ю.В. зазначено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі проживав її ж брат ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_2 , від шлюбу мають сина ОСОБА_3 2012 року народження. Малолітній ОСОБА_5 зареєстрований на житловій площі належної позивачці квартири АДРЕСА_2 , однак фактично не проживає з липня 2018 року. Мати дитини - ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_3 , а батько ОСОБА_4 зареєстрований за адресою - АДРЕСА_4 . Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкас від 12.09.2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. Факт перебування ОСОБА_3 на реєстраційному обліку в квартирі, що належить на праві власності позивачці порушує права її як власника на вільне розпорядження своїм майном та погіршує матеріальний стан, оскільки тягне за собою додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.
Місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків. І батько і мати дитини забезпечені житлом і мають можливість зареєструвати дитину за адресою їх місця проживання. Посилаючись на те, що задоволення позову не завдасть шкоди правам та інтересам малолітнього ОСОБА_3 , оскільки він зі своїм законним представником добровільно залишили спірну квартиру та з 2018 року проживають за іншою адресою, просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні учасники справи відсутні.
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кучер Ю.В., просили розглянути справу без їх участі, заявлені позовні вимоги задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав. Законний представник малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, судові виклики надіслані на адресу останньої повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - адресат відсутній.
Третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, та представника третьої особи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у порядку, передбаченому правилами статті 280 ЦПК України. .
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.8-10).
Як видно зі змісту акту про проживання, складеного 23.07.2019 року, затвердженого директором ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», в квартирі АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_1 , але фактично в цій квартирі проживає її брат ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , згідно паспортних даних. А також до червня 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 проживала його дружина ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною - ОСОБА_5 2012 року народження, але на день складення акту за вище вказаною адресою вони не проживають. На даний час фактично проживає ОСОБА_4 , про що підтверджують сусіди квартир АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 . (А.С.15).
За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Звертаючись до суду з позовом, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кучер Ю.В. стверджувала, що малолітній відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на належній позивачці на праві власності житловій площі не проживає з липня 2018 року, оскільки проживає з матір`ю за іншою адресою , а мати відповідача, як його законний представник проживає з дитиною та має обов`язок і можливість забезпечити умови проживання дитини за своїм місцем проживання.
Судом також встановлено, що ОСОБА_5 щодо якого заявлено спір про визнання таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням є малолітнім, його батьком є ОСОБА_4 , який приходиться братом по відношенню до позивачки і фактично проживає за адресою -
Шлюб батьків малолітнього відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був розірваний 12 вересня 2018 року Придніпровським районним судом міста Черкас.
Факт непроживання у спірній квартирі малолітнього відповідача у справі підтверджено даними акту про проживання.
Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що, діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, а статтею 8 цього ж Закону встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку.
Правилами статті 176 СК України встановлено, що батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток, частиною 7 статті 7 СК України також встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року зі змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Байт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67) «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини» (п. 45).
Відповідно до правил статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків аюо одного з них, з ким вона проживає.
Так, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 де фактично проживає його батько ОСОБА_4 ..
Зі змісту рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси, ухваленого 12 вересня 2018 року щодо розірвання шлюбу батьків малолітнього ОСОБА_5 , суд встановив, що домовленість про місце проживання та утримання дитини сторонами не досягнуто та буде вирішуватись в іншому провадженні.
З огляду на встановлені судом обставини, що батьки малолітнього ОСОБА_5 , до законного представника якого в особі матері позивачкою заявлено спір про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, перебувають в розірваному шлюбі, на час ухвалення судом рішення про розірвання їх шлюбу, батьками не було досягнуто згоди про місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , спірна квартира є фактичним місцем проживання батька малолітнього ОСОБА_5 , а невизначеність подальшої реєстрації місця проживання малолітньої дитини у зв`язку з визнанням його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою - АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації суперечитиме його інтересам та суттєво обмежить реалізацію його ж прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги про визнання малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірною квартирою не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 29,316,317,319,321,325,405 ЦК України, ст.ст.4,6,23,27,49,76,141,259,263, 265, 268, 273ЦПК України, суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Кучер Юлія Вікторівна, до ОСОБА_2 - законного представника ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без задоволлення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк