ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 26 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 17126 доларів США, а відповідач зобов`язалася кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 21 лютого 2012 року склав 13191,86 доларів США.

У зв`язку з чим, позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 13191,86 доларів США та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року задоволено позов ПАТ «ПУМБ» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №6727172 від 26 серпня 2008 року у розмірі 13191,86 доларів США, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 10244,69 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 855,88 доларів США; пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 1920,03 доларів США; штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань, передбачених п.4.3.3 кредитного договору 171,26 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю.

ТОВ «АНСУ», відповідно до ст.360 ЦПК України, подало відзив, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №6727172, згідно умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 17126 доларів США для придбання транспортного засобу зі сплатою 13,49 % річних за користування кредитом строком до 26 серпня 2015 року, а відповідач зобов`язалася кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором, графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (том 1 а.с.10-14, 15-16).

Кредитні кошти в розмірі 17126 доларів США були надані ОСОБА_1 26 серпня 2008 року, що підтверджується меморіальним валютним ордером №488122437 від 26 серпня 2008 року (том 1 а.с.18).

Відповідачем було порушено взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого, 29 липня 2009 року, позивачем було направлено ОСОБА_1 вимогу достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом (том 1 а.с.19), яка була отримана ОСОБА_1 21 серпня 2009 року (а.с. 20), але до цього часу заборгованість за кредитним договором сплачено не було.

Відповідно до розрахунку, станом на 21 лютого 2012 року, у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 13191,86 доларів США, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 10244,69 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 855,88 доларів США; пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 1920,03 доларів США; штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань, передбачених п.4.3.3 кредитного договору 171,26 доларів США (том 1 а.с.5-6).

Відповідно до Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 06 жовтня 2011 року №8, виданої Національним банком України, ПАТ «ПУМБ» має право на здійснення валютних операцій (том 1 а.с.24, 25, 26).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, а тому дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13191,86 доларів США.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Частиною 3 ст.533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В той же час, при розгляді даної справи, судом апеляційної інстанції були вжиті всі процесуальні заходи в межах ЦПК України на встановлення у повному обсязі фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення.

Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року залучено ТОВ «АНСУ» до участі у даній справі в якості правонаступника ПАТ «ПУМБ».

Також ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року витребувано у ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» відомості щодо місцезнаходження автомобіля «Volkswagen Polo» (кузов № НОМЕР_1 , р.н.з. НОМЕР_2 ), який є предметом застави за кредитним договором №6727172 від 26 серпня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , або, у разі його продажу, відомості, які мають містити інформацію про дату та суму продажу, чи зараховувалася дана сума на погашення заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, якщо так, то коли і на погашення яких складових заборгованості, з відображенням зазначеного в розрахунку заборгованості.

На виконання ухвали про витребування доказів, від АТ «ПУМБ», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «ПУМБ» та ЗАТ «ПУМБ», до суду надійшла заява, відповідно до змісту якої, станом на 19 жовтня 2021 року, відомостей щодо місцезнаходження автомобіля «Volkswagen Polo», який є предметом застави за кредитним договором №6727172 від 26 серпня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , у АТ «ПУМБ» - немає. Також зазначено, що відомостей щодо продажу вищевказанного автомобіля, станом на 19 жовтня 2021 року у AT «ПУМБ» немає та АТ «ПУМБ» продажу даного заставного майна не здійснював.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року витребувано у АТ «ПУМБ» копію відповіді на заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2011 року за Вх. №120/1363/02 та відомості щодо особи, якою 18 серпня 2011 року сплачено 24, 32 долари США, 207, 71 долари США, 4 442, 39 долари США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2008 року №6727172.

У січні 2022 року від ТОВ «АНСУ» до суду надійшла заява, в якій, на виконання вищевказаної ухвали, зазначено, що в матеріалах кредитної справи №6727172 від 26 серпня 2008 року, які були передані від АТ «ПУМБ» до ТОВ «АНСУ» відсутня копія відповіді на заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2011 року за Вх. №120/1363/02, а також відсутні відомості щодо особи, якою 18 серпня 2011 року сплачено 24, 32 долари США, 207, 71 долари США, 4 442, 39 долари США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2008 року №6727172.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, колегією суддів також неодноразово оголошувалася по справі перерва, зокрема, для надання апелянту можливості спростувати правомірність заявлених позивачем позовних вимог.

Проте, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності розміру заборгованості ОСОБА_1 вказаної в розрахунку заборгованості апеляційним судом не встановлено, а скаржником надано не було, тоді як відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 13191,86 доларів США, яка нею добровільно не сплачувалася, тоді як, у відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність задоволення даного позову.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова