П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2022 року місто Київ

справа № 362/2035/18

провадження №22-ц/824/6942/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мішустіним Микитою Костянтиновичем,

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Ковбель М.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що 30 січня 2013 року між ним та ОСОБА_3 були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Після оплати вартості проданого майна та передання його ОСОБА_1 , але до державної реєстрації переходу права власності, продавець ОСОБА_3 , не маючи права розпоряджатися цим майном, тому як вказане майно вже було продано і він вже не був власником цього майна, - 28 лютого 2018 року уклав новий договір про відчуження, раніше переданого покупцю, майна ОСОБА_2 .

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 236,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,11 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий № :01:009:0492; витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок, загальною площею 236,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий № :01:009:0492, площею 0,11 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

В свою чергу 31 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання договорів купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що 30 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж житлового будинку вчинено за 670313,76 грн. При підписанні договору ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 1000 грн. Кошти у розмірі 669313,76 грн. ОСОБА_1 зобов`язався сплатити до 30 січня 2016 року частинами по 18690 грн. щомісячно до десятого числа кожного місяця. У той же день сторони уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за тією же адресою. Продаж земельної ділянки вчинено за 166231,23 грн. При підписанні договору ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 1000 грн. Кошти у розмірі 165231,23 грн. ОСОБА_1 зобов`язався сплатити до 30 січня 2016 року рівними частинами по 4590 грн. щомісячно до десятого числа кожного місяця. Сторони домовились, що що право власності на передані покупцю житловий будинок та земельну ділянку зберігається за продавцем до її повної оплати. Однак ОСОБА_1 розрахунків за обома договорами не здійснив та 28 лютого 2018 року будинок і земельна ділянка за відповідними договорами купівлі-продажу були відчужені ОСОБА_2 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 задоволено. Розірвано договір купівлі-продажу будинку, укладений 30 січня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В. (зареєстровано в реєстрі за № 70). Розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 30 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В. (зареєстровано в реєстрі за № 66).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Мішустін М.К. 27 лютого 2020 року подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що спірне майно знаходиться у чужому незаконному володінні ОСОБА_2 і вибуло воно в результаті відчуження особою, що не мала на це права та поза волею фактичного і законного власника, а оскільки апелянт є єдиним законним власником майна, то набув права звернутися до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мішустіним М.К., залишено без задоволення. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння в частині задоволення позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку, розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в частині задоволених позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку та про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки скасовано. Провадження у справі № 362/2035/18 в частині позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку та про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки закрито.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння скасована та передана справа в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Приймаючи таке судове рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходив із того, що суд апеляційної інстанції по суті не переглянув рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

В судове засідання ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність, зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мішустін М.К., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 30 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, за якими ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,1100 га за адресою: АДРЕСА_1 , і зобов`язався сплатити 670313,76 грн. за будинок та 166231,23 грн. за земельну ділянку.

У договорах купівлі-продажу від 30 січня 2-13 року сторони передбачили, що під час укладення цих договорів покупець сплатив частину зазначених грошових сум, а решту зобов`язався сплатити до 30 січня 2016 року. За домовленістю сторін покупець вказану решту суми буде сплачувати продавцю рівними частинами, щомісячно, до десятого числа кожного місяця на рахунок продавця № НОМЕР_1 , який відкритий на його ім`я в ПАТ «УкрексимБанк», або готівкою, про факт отримання якої сторони складають письмову заяву (п.3 договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки); у разі несплати покупцем чергового щомісячного платежу за продану з розстроченням платежу і передану йому земельну ділянку (будинок) більше ніж на 90 днів продавець має право звернутися до суду з позовом про відмову від договору і вимагати повернення йому земельної ділянки та будинку (п.8 договору купівлі-продажу земельної ділянки та п.8.2 договору купівлі-продажу будинку); право власності на житловий будинок та земельну ділянку у покупця виникає з моменту державної реєстрації. Сторони домовились, що право власності на переданий покупцеві житловий будинок та земельну ділянку зберігається за продавцем до повної оплати за житловий будинок та земельну ділянку. Також сторонами було домовлено, що продавець на підтвердження повного з ним розрахунку протягом 3-х робочих днів складе заяву, справжність підпису на якій засвідчить нотаріально, а покупець подасть заяву на здійснення державної реєстрації переходу права на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання ним заяви продавця про повний з ним розрахунок (п.п.13,14 договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки).

Після підписання вказаних договорів 30 січня 2013 року ОСОБА_1 разом зі своєю родиною поселився до будинку і користувався ним.

ОСОБА_1 , у строки, передбачені договорами купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 30 січня 2013 року, не сплатив у повному обсязі вартість будинку та земельної ділянки.

У серпні 2016 року продавець ОСОБА_3 звернувся з позовом про розірвання зазначених договорів та зобов`язання повернути йому житловий будинок та земельну ділянку у зв`язку з неналежним виконанням покупцем ( ОСОБА_1 ) умов укладених договорів купівлі-продажу.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2017 року в справі № 362/4126/16-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено; розірвано договір купівлі-продажу будинку, укладений ОСОБА_3 і ОСОБА_1 30 січня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В.; зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1100 га (кадастровий номер земельної ділянки - :01:009:0492; розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений ОСОБА_3 і ОСОБА_1 30 січня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В.; зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,1100 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , (кадастровий номер земельної ділянки -:01:009:0492).

Постановою апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року в справі № 362/4126/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що несплата ОСОБА_1 повної вартості жилого будинку та земельної ділянки не є істотним порушенням умов договорів, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 позбавлений значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договорів отримання грошових коштів за відчужені ним будинок та земельну ділянку, Цим судовим рішення установлено, що за договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 , як покупець мав сплатити ОСОБА_3 , продавцю, 834544,99 грн., з яких ним сплачено 74000 грн.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено, що спірне майно 28 лютого 2018 року було відчужено на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 лютого 2018 року № 453, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Косенко М.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 39926731 від 28 лютого 2018 року; та за договором купівлі-продажу житлового будинку від 28 лютого 2018 року № 450, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Косенко М.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 39926531 від 28 лютого 2018

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що 28 лютого 2018 року будинок та земельна ділянка за відповідними договорами купівлі-продажу були відчуженні ОСОБА_2 , що і на сьогоднішній день перебувають у його законному володінні. Отже, починаючи з 28 лютого 2018 року у ОСОБА_1 відсутній предмет за договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладені між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 30 січня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В., житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1100 га, кадастровий номер :01:009:0492.

Суд першої інстанції вказав, що за загальним правилом ( ч.1 ст.692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч.2 ст.692 ЦК України). Укладення такого договору між фізичними особами, наприклад, при купівлі-продажу житлового будинку, законом не заборонено. У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч.3 ст.692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст.651 ЦК України.

Суд першої інстанції зазначив, що дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку необґрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивач, як покупець, не виконав повністю своїх обов`язків з оплати в установлений строк, що також було підтверджено представником позивача в судовому засіданні, більш того, позивач не надав належних та допустимих доказів, що він, у передбачений чинним законодавством спосіб, набув прав власності на спірне майно, а тому в задоволенні позову ОСОБА_5 слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними з огляду на наступне.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну позову. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

За загальним правилом оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару ( ч.1 ст.692 ЦК України). Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч.2 ст.692 ЦК України). Укладення такого договору між фізичними особами, наприклад, при купівлі-продажу житлового будинку, законом не заборонено. У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати ( ч.3 ст.692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст.651 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку , кадастровий № :01:009:0492, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.392 ЦК України, та як власник майна просив витребувати спірне майно у ОСОБА_2 на підставі ст.658, 387 ЦК України.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України.

Правовий аналіз положень ст.387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

У спосіб, передбачений ст.388 ЦК України, майно у добросовісного набувача також може витребувати лише особа, яка була власником майна на момент його вибуття.

У свою чергу згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Позов про визнання права власності у порядку, передбаченому ст.392 ЦК України, пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Об`єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення або невизнання наявного права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником, а відповідач - будь-яка особа, яка має сумнів у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до п.14 договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 січня 2013 року та п.13 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 січня 2013 року право власності у покупця як на житловий будинок, так і на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Сторони домовилися, що право власності на передані покупцеві житловий будинок і земельну ділянку зберігаються за продавцем до повної оплати як за житловий будинок, так і за земельну ділянку. Сторони цих договорів також домовились що - продавець на підтвердження повного з ним розрахунку протягом 3-х робочих днів складає заяву, справжність підпису на якій засвідчить нотаріально; а покупець подасть заяву на здійснення державної реєстрації переходу права на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання ним заяви продавця про повний з ним розрахунок.

Установлено, що ОСОБА_1 не були виконані зобов`язання, передбачені умовами договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки щодо повної сплати до січня 2016 року вартості придбаного нерухомого майна. Ці зобов`язання не були виконані станом і на лютий 2018 року, на час продажу спірного нерухомого майна ОСОБА_3 ОСОБА_2 . Зазначені обставини встановлені судовим рішенням, про що вже зазначалось раніше.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він умови договору купівлі-продажу житлового будинку виконав повністю, сплативши вартість будинку у повному обсязі, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Таким чином, оскільки позивачем в повному обсязі не виконані умови договорів купівлі-продажу, він відповідно у встановленому договорами порядку не набув права власності на спірне нерухоме майно, а тому не має права вимагати визнання за ним права власності на це майно на підставі положень ст.392 ЦК України.

Сам по собі факт наявності рішення суду, яким відмовлено ОСОБА_3 у розірванні договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з підстав, передбачених ст.651 ЦК України, через відсутність істотного порушення умов договорів ОСОБА_1 (постановою апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року в справі №362/4126/16-ц), не дає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до не згоди з висновками суду першої інстанції. Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мішустіним Микитою Костянтиновичем, залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 10 червня 2022 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус