КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 754/780/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1788/2022Головуючий у суді першої інстанції - Зотько Т.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Мельник Я.С., Верланов С.М.,

секретар Ющенко Я.М.,

розглянув в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Михайленко Наталією Миколаївною, який діє на підставі договору, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товарна біржа "Українська біржа "Десятинна", про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно з яким просив: визнати дійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований на Товарній біржі "Українська біржа "Десятинна" 07.04.1998 року за № 2724-А/912 та зареєстрований в Київському міському БТІ за № 39632.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 07.04.1998 року ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний договір був укладений на Товарній біржі "Українська біржа "Десятинна" і відповідно до вимог Закону України "Про товарну біржу" був зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" під номером 2724-А/912 від 07.04.1998 року.

При цьому, оскільки положеннями цього договору передбачено, що його подальше нотаріальне посвідчення не потрібно, після укладення договору сторони не здійснювали його нотаріального посвідчення.

Разом з тим, позивач вказував, що на даний час вказаний договір підлягає визнанню дійсним, оскільки нотаріусом було відмовлено йому у посвідченні будь-яких правочинів щодо житлового будинку з підстав того, що у відповідності до вимог ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу земельних ділянок, єдиних майнових комплексів, житлових будинків (квартир) або іншого нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 52-55).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної справи вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував як факту відсутності іншого способу підтвердити факт існування нерухомого майна у позивача через колізію права, так і того, що позивач дійсно не знає про місце перебування відповідачів (а.с. 58-62).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.11.2021 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву (а.с. 75, 76).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.11.2021 року призначено справу до розгляду (а.с. 77).

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили.

Представнику ОСОБА_1 направлено судова повістка-повідомлення про розгляд справи на електрону адресу, зазначену останнім в апеляційній скарзі.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.04.1998 року ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний договір був укладений на Товарній біржі "Українська біржа "Десятинна" і відповідно до вимог Закону України "Про товарну біржу" був зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" під номером 2724-А/912 від 07.04.1998 року.

При цьому, як вбачається, після укладення договору сторони не здійснювали його нотаріального посвідчення.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, на даний час вказаний договір підлягає визнанню дійсним, оскільки нотаріусом було відмовлено йому у посвідченні будь-яких правочинів щодо житлового будинку з підстав того, що у відповідності до вимог ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу земельних ділянок, єдиних майнових комплексів, житлових будинків (квартир) або іншого нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню.

Так, згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому, згідно із ч. 2 статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Отже, законом передбачено можливість у судовому порядку визнати дійсним договір, який не було нотаріально посвідчено внаслідок ухилення однієї сторони від вчинення відповідної дії.

Також, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року, при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

При цьому, слід наголосити, що за умови законодавчо визначеного порядку укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна і набуття права власності, суд не вправі змінювати такий порядок судовим рішенням.

Як вірновстановлено судом першої інстанції, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Доводи апеляційної скарги про звортнє колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та некоректного власного тлумачення апелянтом норм процесуального та матеріального права.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР від 1963 року в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадян.

Відповідно до статті 47 ЦК Української РСР від 1963 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» станом на 07.04.1998 року договір купівлі-продажу нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню.

Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України №17-12/44 від 10.04.1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини) якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно статті 47 ЦК Української РСР тягне недійсність договору.

Аналогічні приписи містяться й у ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Тобто, оскільки спірний договір на момент його укладення підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст. 227 ЦК Української РСР та ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР такий договір не може бути визнаний дійсним.

Водночас, слід звернути увагу на те, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю позивачем останніх. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Михайленко Наталією Миколаївною, - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товарна біржа "Українська біржа "Десятинна", про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Я.С. Мельник

С.М. Верланов