Номер провадження: 22-ц/813/408/22
Справа № 511/1334/21
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Сидоренко А.О.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Органюк Юрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суд Одеської області від 08 липня 2021 року по справі за скаргою адвоката Органюк Юрія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дніпрофінансгруп» про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ,-

в с т а н о в и в:

30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, згідно якої просить суд:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. при прийнятті Постанови про відкриття виконавчого провадження №65821058 від 15.06.2021 року - протиправними;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. про відкриття виконавчого провадження №65821058 від 15.06.2021 року.

В обґрунтування своєї скарги скаржник зазначив, що в 15 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №65821058 на виконання виконавчого листа №511/1041/14-ц від 14.05.2021 року виданого Роздільнянським районним судом Одеської області, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у розмірі 26 026,23 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 244 331,65 грн. та судовий збір у розмірі 2 723,13 грн..

12 травня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області прийняв ухвалу по справі №511/1041/14-ц, якою у задоволенні заяви директора ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення строків для його пред`явлення по цивільній скарзі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі. При цьому вищевказаним рішенням встановлено, що ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.01.2021 року було замінено сторону стягувана у виконавчому листі про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 по цивільній справі №511/1041/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ВАТ «Комерційний банк «Надра» як вибулої сторони на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

ОСОБА_1 вважає, дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. при прийнятті Постанови про відкриття виконавчого провадження №65821058 в якій зазначено, що на виконання виконавчого листа №511/1041/14-ц від 14.05.2021 року виданого Роздільнянським районним судом Одеської області стягнуто заборгованість за кредитний договором з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у розмірі 26 026,23 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 244 331,65 гри. та судовий збір у розмірі 2 723,13 грн. - протиправними, оскільки виконавчий лист №511/1041/14-ц від 14.05.2021 року виданий Роздільнянським районним судом Одеської області, яким стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 саме на користь ПАТ КБ «Надра» , який в свою чергу на час видачі виконавчого листа припинив свою дію.

06 липня 2021 року на адресу суду від ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» надійшов відзив на вказану скаргу, у відповідності до якого вони просили суд відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що у відповідності до вимог діючого законодавства та ст. 512 ЦК України, ст. ст. 55, 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» ухвалою суду від 18.01.2021р. по вказаній цивільній справі була задоволена їх заява про заміну стягувача з ПАТ КБ «Надра» як вибулої сторони на його правонаступника ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп». Також зазначали, що після розгляду вказаної цивільної справи заявник до суду із заявою про видачу виконавчих листів не звертався, а тому відповідно виконавчі листи судом не видавались та знаходились в матеріалах справи. У подальшому, 01.06.2021 року Роздільнянським районним судом на адресу ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» надіслано оригінали виконавчих листів зі строком їх пред`явлення до 05.12.2021р. згідно їх заяви. Вказане стало підставою для відкриття вказаного виконавчого провадження. Окрім того, зазначали, що в порушення п. 4 ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скаржник, звертаючись до суду з вказаною скаргою, жодним чином її не обґрунтував та не зазначив жодної норми Закону, яку на їх думку порушив приватний виконавець.

06 липня 2021 року на адресу суду від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. надійшли заперечення на скаргу, у відповідності до яких він просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» пред`явило виконавчий документ на примусове виконання на законних підставах та в межах строку пред`явлення його до виконання та у відповідності до ухвали суду від 18.01.2021р., а він, як приватний виконавець, діяв з дотриманням вимог діючого законодавства.

Ухвалою Роздільнянського районного суд Одеської області від 08 липня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Органюк Ю.Ю. в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати й постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 21 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, відзиві стягувача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтями 447, 448 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) - є спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частинах 1 та 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (пункт перший частини 1 та частина 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так судом першої інстанції встановлено, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.08.2014 року позовну заяву ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 272 313,22 грн. було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №ОД11/10/2007/840-К/229 від 18.10.2007 року станом на 07.03.2014 року в сумі 29 006,83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 272 313,22 грн., яка складається із: заборгованість по тілу кредиту -23 520,20 доларів США, що еквівалентно 220 805,29 грн.; заборгованість по відсоткам - 1 770,15 доларів США, що еквівалентно 16 617,99 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 735,88 доларів США, що еквівалентно 6 908,37 грн.; заборгованість по комісії - 180,60 доларів США, що еквівалентно 1 695,45 грн.; штраф за порушення виконання умов договору - 2 800,00 доларів США, що еквівалентно 26 286,12 грн.. Також, в рівних частках стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі 2 723,13 грн..

Надалі, рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 року за справою №511/1041/14-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 серпня 2014 року змінено й ухвалено нове рішення. Резолютивну частину рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 серпня 2014 року викладено в наступній редакції, а саме: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № ОД11/10/2007/840-К/229 від 18.10.2007 року в розмірі 29 006,83 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 272 313,22 грн., в тому числі: за тілом кредиту - 23 520,20 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 220 805,29 грн., за відсотками за користування кредитом - 1 770,15 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 16 617,99 грн., пеня за прострочення сплати кредиту за період з 07 березня 2013 року по 06 березня 2014 року - 735,88 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 6 908,37 грн., за комісією - 180,60 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 695,45 грн., штраф за порушення виконання умов договору 2 800 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 26 286,12 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 006,83 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 272 313,22 грн., в тому числі: за тілом кредиту - 23 520,20 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 220 805,29 грн., за відсотками за користування кредитом - 1 770,15 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 16 617,99 грн., пеня за прострочення сплати кредиту за період з 07 березня 2013 року по 06 березня 2014 року - 735,88 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 6 908,37 грн., за комісією - 180,60 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 695,45 грн., штраф за порушення виконання умов договору 2 800,00 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 26 286,12 грн..

Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №ОД11/10/2007/840-К/229 від 18 жовтня 2007 року становить 29 006,83 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 272 313,22 грн..

В решті рішення суду першої інстанції від 07.08.2014 року залишено без змін.

В подальшому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року по справі №511/1041/14-ц (провадження №61-14318 св 18) касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та солідарного стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 комісії та штрафу було скасовано.

У задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 2 800 доларів США, що еквівалентно 26 286,12 грн, та комісії у розмірі 180,60 доларів США, що еквівалентно 1 695,45 грн, відмовлено. В іншій частині судові рішення залишено без змін.

Надалі, відповідно до ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2021 року по цивільній справі №511/1041/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за кредитним договором було замінено сторону стягувача у виконавчому листі про стягнення заборгованості з ВАТ «КБ «Надра» як вибулої сторони на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Одночасно вказаною ухвалою було відмовлено в видачі дублікатів виконавчих листів, оскільки стягувач із заявою до суду про видачу виконавчих листів по справі не звертався, а тому відповідно, виконавчі листи судом не видавались та на час розгляду справи судом (станом на 18.01.2021р.) знаходилися в матеріалах справи, в зв`язку з чим, відсутні підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

У відповідності до заяви стягувача, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» рекомендованим листом було надіслано оригінали трьох виконавчих листів відносно кожного боржника, що підтверджується відповідним листом №511/1041/14-ц/3324/2021 від 14.05.2021р..

15 червня 2021 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» разом з вищезазначеним виконавчим листом на ім`я боржника ОСОБА_1 та копією ухвали Роздільнянського районного суду від 14.01.2021р., якою замінено сторону стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Як вбачається з матеріалів справи та доданих до скарги та заперечень матеріалів, в тому числі копії виконавчого листа, останній датований 05 грудня 2018 року у відповідності до остаточного рішення суду, в ньому зазначені сторони по справі у відповідності до учасників провадження: позивача та відповідачів, зазначений строк набрання рішенням законної сили та строк пред`явлення листа до виконання, а також наявна дата 14.05.2021р., яка свідчить про дату видачі вказаного виконавчого документу.

Приватний виконавець, на виконання вимог статей 2, 3, 4, 12, 13, 15, 18, 24 - 28 Закону України «Про виконавче провадження» 15.06.2021 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №65821058), копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

У свою чергу частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

В силу пунктів 12, 13 Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Діючим процесуальним законодавством не передбачено видачу нового або дублікату виконавчого листа судом у разі заміни сторони виконавчого провадження.

При цьому, згідно Постанови ВП ВС від 24.04.2019р. у справі №914/3587/14 ВП ВС також зауважила, що на відміну від заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником, у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (стаття 15 Закону України "Про виконавче провадження", пункт 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5). Звідси, зміна найменування юридичної особи як сторони виконавчого провадження не потребує її заміни судом, а здійснюється постановою виконавця, якою змінюється назва відповідної сторони такого провадження.

Систематизуючи та аналізуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства, судом констатується, що у випадку наявності оригінала виконавчого документу та здійснення судом заміни сторони виконавчого провадження, новий (або дублікат) виконавчого листа не видається, а підставою для відкриття виконавчого провадження виконавцем в даному випадку є заява стягувача про примусове виконання рішення, оригінал виконавчого листа та ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з відсутності законних підстав для скасування постанову про відкриття виконавчого провадження.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Органюка Юрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Роздільнянського районного суд Одеської області від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 21 червня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік