Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2022 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.
за участю: представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Кохана О.
третіх осіб ОСОБА_2
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаною позовною заявою.
В обгрунтування позову покликається на те, що вона є власницею житлової квартири АДРЕСА_8 та співвласницею допоміжних приміщень в будинку АДРЕСА_9 .
14.11.2011 року Департаментом містобудування Львівської міської ради прийнято наказ №А-384, яким затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_9 за рахунок горища. За наслідками виконання вказаного проекту, який затверджений спірним наказом площа житлової квартири АДРЕСА_10 повинна збільшитись за рахунок площі горища будинку АДРЕСА_8 .
ОСОБА_4 вказує, що ніколи не надавала своєї згоди на приєднання частини горища до житлової квартири АДРЕСА_10 , а відтак вважає, що розпорядження спільним майном за оскаржуваним наказом є незаконним та порушує право її власності.
На підставі наведеного просить позов задоволити, визнати незаконним та скасувати Наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 «Про затвердження гр. ОСОБА_2 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_9 за рахунок частини простору горища», оскільки не було отримано її згоди.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та зазначив, що оспорюваний наказ був прийнятий на основі поданих документів заявником із врахуванням локальних нормативно-правових актів та норм законодавства України.
Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечили.
Заслухавши пояснення, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власницею житлової квартири АДРЕСА_11 , що підтверджується реєстраційним посвідченням №7834 від 24.09.1996 (а.с.24).
Наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 було затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_9 за рахунок горища (а.с.10).
Отже, за наслідками виконання вказаного проекту, який затверджений оспорюваним наказом, площа житлової квартири АДРЕСА_10 повинна збільшитись за рахунок площі горища будинку АДРЕСА_8 .
Позивач ОСОБА_4 зазначає, що ніколи не надавала своєї згоди на приєднання частини горища до житлової квартири АДРЕСА_10 , а отже збільшення площі даної квартири є незаконним, порушує право її власності, оскільки немає необхідної згоди співвласників багатоквартирного будинку.
Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції на момент спірних правовідносин) власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Рішенням Конституційного Суду №4-рп/2004 від 02.03.2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), роз`яснено, що орган місцевого самоврядування не має права без згоди співвласників багатоквартирного будинку власників приватизованих квартир продавати, здавати в оренду або вирішувати питання перебудови, надбудови, добудови до нього споруд, забудови сходових клітин та в їздо - виїзних брам, облаштування на фасадах будинків спеціального технічного обладнання промислового призначення тощо, за винятком проведення ремонтних робіт згідно із законодавством. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадянам одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Як вже було встановлено судом, наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради наказ №А-384 від 14.11.2011 затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_9 за рахунок горища.

Наведене означає, спірним наказом затверджено проект реконструкції житлової квартири, за наслідками виконання якого її площа збільшиться за рахунок площ загального користування, а саме горища будинку АДРЕСА_8 .

06.07.2007 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради, прийнято рішення №442 «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду».

Підпунктом 1.1 зазначеного рішення затверджено «Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова».

Вказаним Положенням встановлено порядок підготовки юридичними і фізичними особами документів та оформлення дозволів на проектування, переобладнання горищ і надбудови житлових будинків на мансардні поверхи у м. Львові незалежно від форми власності, основні поняття і терміни.

Підпунктом 1.15 Положення передбачено, що при проведенні реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов, у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями згода мешканців будинку не вимагається.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016 у справі №1304/8585/12 (залишено без змін постановою Касаційного адміністративного суду від 21.08.2019) визнано недійсним та скасовано п.1.15 Положення від 06.07.2007.

Разом з цим, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 11 вересня 2019 року (справа № 520/12022/17), у разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням»; рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносин, які доцільно зберегти.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пункт 1.15 Положення було скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року (залишено без змін постановою Касаційного адміністративного суду від 21.08.2019) і він втратив чинність на майбутнє, а не з моменту його прийняття 06 липня 2007 року.

Таким чином, вказане Положення було чинним на момент прийняття оспорюваного наказу та виникнення спірних правовідносин.

Отже, із підпункту 1.15 Положення слідує, що при проведенні реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов, у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями згода мешканців будинку не вимагається.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи аналогічну справу про застосування п. 1.15 Положення, вказав, що порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках у місті Львові передбачено рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 липня 2007 року № 442 "Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду", яким затверджено Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі на території міста Львова, який є локальним нормативним актом, що діє на території м. Львова, пункт 1.14 якого передбачав, що проведення реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов погоджується з власниками (повнолітніми наймачами) всіх квартир будинку, крім випадку, визначеного пунктом 1.15, відповідно до якого у випадку аварійного стану даху згода мешканців будинку не вимагалась (постанова від 06.04.2020 у справі № 2-150/11, провадження № 61-22530 св 19).

Висновком міжвідомчої комісії Львівської міської ради, затвердженим Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури № 157 від 25.03.2011 року, дах будинку АДРЕСА_8 було визнано аварійним (а.с.53).

Як вбачається з договору №1/7 про ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_8 , укладеного між ПП «Новосад-буд» та ОСОБА_2 , останньою було сплачено 54281 грн в рахунок ремонту частини покрівлі будинку.

Таким чином, суд встановив, що окремі несучі конструктивні елементи даху в будинку АДРЕСА_8 були визнані аварійними, внаслідок чого горище не було придатним для його експлуатації.

Враховуючи те, що спірне горище було аварійним і непридатним для нормальної експлуатації, простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху (горища) не міг забезпечувати експлуатацію будинку та побутове обслуговування мешканців, такий простір не належав до допоміжних приміщень.

На підставі наведеного, суд вважає, що положення ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення КСУ від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 не можуть поширюватись на аварійну частину простору горища, яке є нежитловим приміщенням та не належить до допоміжних приміщень будинку.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Однак позивач під час судового розгляду справи, не довела ті обставини, на які посилається як на підстави своїх вимог.

ОСОБА_4 , заявивши позов, в якому зазначає, що оскаржуваним наказом відбулось розпорядження спільним майном без її згоди, поза її волею, що порушує її право спільної сумісної власності гарантоване ст. 355, 369 ЦК України, не представила доказів порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів діями відповідача внаслідок прийняття оспорюваного наказу.

Так, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, суд дійшов до висновку, що підставою для прийняття оспорюваного наказу №384 була аварійність даху будинку, а отже згода мешканців будинку на його реконструкцію не вимагалася, що свідчить про відповідність Наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-384 від 14.11.2011 року положенням чинного законодавства.

Суд вважає, що реконструкція горища з метою припинення його аварійного стану та в подальшому влаштування мансардного поверху, не призвела до порушення права позивача.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, в порядку ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_4 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майна шляхом скасування наказу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.06.2022 року.

Суддя І.Р. Волоско