Справа № 944/5797/19 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/811/4362/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м.Львів

Справа № 944/5797/19

Провадження № 22ц/811/4362/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області ухвалене 28 січня 2021 року у складі судді Швед Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Яворівського районного відділу Державної міграційної служби, про виселення, -

встановив:

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить їй на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Яворівської держнотоконтори 22 січня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі під №143. З її згоди 18 лютого 1999 року в цьому будинку був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який надалі добровільно був знятий з реєстрації у цьому будинку. У зв`язку з тим що відповідачу необхідною була реєстрація для отримання паспорта громадянина України, вона зареєструвала його 28 серпня 2007 року за вказаною адресою. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 23 серпня 2011 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує інколи проживати в будинку, проте жодним чином в утриманні такого участі не бере, комунальних послуг він не сплачує. На даний час житловий будинок знаходиться в занедбаному аварійному стані, у ньому відсутнє водопостачання, газ, відключена електроенергія, жодних умов для нормального проживання в ньому немає. Зазначає, що добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, він чинить їй перешкоди в користуванні будинком, не допускає в будинок. Внаслідок таких дій відповідача вона позбавлена можливості привести житловий будинок, який перебуває у її власності, у належний стан та розпорядитися ним на власний розсуд. Просить позов задовольнити.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 28 січня 2021 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 із житлового будинку АДРЕСА_1 . Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вважає рішення необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що він був зареєстрований у будинку з 1999 року, тобто його незмінне місце проживання більше 20 років, при цьому реєстрація місця проживання відбулася зі згоди позивача. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Горбонос І.К. подала суду клопотання, у якому просить проводити розгляд справи без участі представника управління.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_1 набула право власності на спірний житловий будинок внаслідок спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом Серії НВ0448666, виданого державним нотаріусом Яворівської держнотоконтори 22 січня 1998 року, яке зареєстровано в реєстрі №143.сподарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 відійшов в постійне користування ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Будинок зареєстрований за ОСОБА_1 та належить їй на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Яворівської державної нотаріальної контори 22 січня 1998 року, що вбачається із реєстраційного посвідченням, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки.

На підставі рішення 9 сесії 5 скликання №705 Шклівської селищної ради від 28 грудня 2007 року позивачу передана у власність земельна ділянка площею 0,1500га для обслуговування спірного будинку, що вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №957390.

Відповідач не є учасником спільної власності.

З будинкової книги для прописки громадян, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що 18 лютого 1999 року в спірному будинку був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який згодом був знятий з реєстрації за цією адресою та вдруге тут зареєстрований 28 серпня 2007 року.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 6 червня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 23 серпня 2011 року (актовий запис №46).

Згідно з акту обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 18 вересня 2020 року, складеного комісією Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області, єдиним власником спірного будинку є ОСОБА_1 . У цьому будинку зареєстрований ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які були присутні в даному будинку на момент обстеження.

Згідно довідки виданої Шклівською селищною радою Яворівського району Львівської області від 20 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 цього Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК України).

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 цього Кодексу члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 зазначеного Кодексу.

У статті 162 ЖК України вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

Правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року (справа №447/455/17).

Колегія суддів не приймає до уваги посиланням відповідача в апеляційній скарзі про те, що реєстрація його місця проживання відбулася зі згоди позивача, оскільки ОСОБА_1 як власник майна на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном та має право на усунення порушень свого права власності у будь-який час.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановленних обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність позову для забезпечення прав позивача як власника спірного будинку. Договір найму ОСОБА_1 з відповідачем не укладала; він добровільно не бажає виселитись із спірного будинку, до якого не допускає власника (позивача).

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 червня 2022 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк