ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/1036/20

Головуючий у першій інстанції - Жовток Є. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/330/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В., Патук А.А.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Любецька селищна рада Ріпкінського району Чернігівської області, Відділ освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління Держпраці У Чернігівській області, Тарасо-Шевченківський заклад ЗСО І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області на рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2021 року (місце ухвалення - смт Ріпки, дата складання повного рішення - 09.04.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області, Відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання наказу про звільнення із займаної посади незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

У позові позивач посилається на те, що до 01.07.2020, упродовж 12 років, він займав посаду директора Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області. Одночасно він є депутатом Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, очолюючи у вказаному органі місцевого самоврядування постійну комісію.

Посилався, що 02.07.2020 з телефонного повідомлення заступника директора школи Вовк В.Л. він дізнався, що його звільнено з посади керівника закладу освіти, проте на день звернення до суду з позовом йому не видали трудову книжку, не ознайомили з наказом про звільнення, не провели повний розрахунок та письмово не повідомили про здійснені нарахування, у зв`язку з чим він звернувся до Управління Держпраці в Чернігівській області із заявою про проведення перевірки додержання трудового законодавства Відділом освіти та Любецькою селищною радою.

У зв`язку з відмовою Управління Держпраці надати йому, позивачу, висновок про результати перевірки, позивачеві достеменно не відомий зміст наказу про звільнення, а також приводи і підстави для звільнення.

Також позивач вказував, що починаючи з 30.06.2020 він згідно із затвердженим графіком повинен був знаходитись у щорічній відпустці, про надання якої подавав заяви начальнику відділу освіти 09.06.2020 та 16.06.2020. Але позивачу стало відомо, що підставою для звільнення стала його незгода продовжувати роботу директором навчального закладу на умовах контракту та відмова від підписання контракту.

Наголошував, що свою письмову згоду на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору терміном шість років без проведення конкурсу він надавав після ознайомлення з наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради № 72-к від 27.07.2020, що підтверджується вказаним наказом. Стверджував, що внаслідок незаконного звільнення і затримки видачі трудової книжки він був позбавлений засобів існування та можливості працевлаштуватись або стати на облік до центру зайнятості.

Також, він не зміг отримати страхове відшкодування в розмірі 10000 грн за договором добровільного страхування непередбачуваних фінансових витрат внаслідок втрати роботи від 18.12.2014.

У позові ОСОБА_1 з урахуванням уточнення позовних вимог 04.03.2021 (т.2 а.с.248-250) та 02.04.2021 (т.3 а.с.103-108), просив:

визнати незаконним та скасувати наказ від 01.07.2020 № 104к про його звільнення та поновити його на посаді директора Тарасо-Шевченківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів;

стягнути з відповідача 1 на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 249264 грн 80 коп., починаючи з 01.07.2020 по квітень 2021року;

стягнути з відповідача 1 вихідну допомогу в розмірі 57078 грн 66 коп.;

стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 11000 грн, яка складається з моральної шкоди в сумі 1000 грн та безповоротно втраченого відшкодування за договором страхування непередбачуваних фінансових витрат внаслідок втрати роботи в сумі 10000 грн;

- стягнути судові витрати.

Рішенням Ріпкинського районного суду від 05.04.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 01.07.2020 № 104-к про звільнення з посади директора Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_1 з 01.07.2020 згідно з п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області з 02.07.2020.

Стягнуто з Органу місцевого самоврядування відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 167130,28 грн, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Органу місцевого самоврядування відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнуто з Органу місцевого самоврядування відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування судового збору 1771,62 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Рішення суду обгрунтовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та обґрунтованими, звільнення позивача з роботи на підставі пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України є незаконним, оскільки наказ про звільнення позивача з роботи був підписаний неуповноваженою особою, а тому позивач підлягає поновленню на роботі з 01.07.2020 на посаді директора Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, а з Органу місцевого самоврядування відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 167130,28 грн і 1000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Любецька селищна рада Ріпкінського району Чернігівської області в особі голови Костильова В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ріпкінського районного суду від 05.04.2021 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно встановлені фактичні обставини справи, а тому рішення є незаконним та необґрунтованим.

У скарзі заявник посилається на те, що станом на дату звільнення ОСОБА_1 зміни до Положення про відділ освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради не вносились, а з позивачем припинено саме безстроковий трудовий договір, тому начальник Відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради як «роботодавець», який здійснював прийняття на роботу, також є повноважною особою на звільнення такого працівника.

Як зазначає заявник, селищний голова Пінчук С.І. згідно з рішенням сесії наділявся правом як уповноважена особа, на укладення (у випадку згоди керівників ЗЗСО) з ними строкових трудових договорів (контрактів), а також на їх припинення на майбутнє, тому вважає, що всі дії відповідачів були направлені на подальше працевлаштування ОСОБА_1 .

Заявник наголошує, що допитаний у суді свідок ОСОБА_4 підтвердила, що позивач не бажав підписувати строковий трудовий договір (контракт), оскільки не погоджувався з його змістом.

На переконання заявника, дії відповідачів були правомірними, оскільки Відділ виконував вимоги чинного законодавства, а саме пункт 2, 3 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про повну загальну середню освіту».

Крім того, заявник вказує, що рішення суду першої інстанції було допущено до негайного виконання і позивачем був підписаний строковий трудовий договір (контракт) в тій же редакції, який був затверджений на сесії 24.06.2020 без будь-яких зауважень, що підтверджує факт погодження ОСОБА_1 змісту строкового трудового договору (контракту).

Також вважає, що судом не надана належна правова оцінка факту використання днів відпустки ОСОБА_1 , оскільки має місце факт самовільного використання днів чергової відпустки, що, на думку заявника, підтверджує відсутність наміру позивача на укладення строкового трудового договору (контракту).

За доводами скарги, позивачем пропущений строк звернення до суду з позовною заявою, посилаючись на те, що у зв`язку з відсутністю позивача на роботі, 01.07.2020, Відділ освіти надсилав йому за адресою реєстрації місця проживання рекомендованою кореспонденцією копію наказу про звільнення і повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, яка повернута відправнику за закінченням терміну зберігання. Тому вважає, що дії відповідачів свідчать про дотримання порядку звільнення з роботи та доведення у належний спосіб наказу про звільнення позивачу в той час як до суду позивач звернувся лише 05.08.2020.

Скаржник вказує на недотримання позивачем порядку подання доказів, визначеного ст.83 ЦПК України, які були приєднанні до матеріалів справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні повністю, а рішення Ріпкинського районного суду від 05.04.2021 змінити з урахуванням норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», статей 116, 117, 235 КЗпП України та постановити нове рішення. Посилається на те, що скаржником не наведено в апеляційній скарзі, в чому ж полягає порушення норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції; в чому полягає незаконність та необґрунтованість рішення суду; не наведено жодних нових обставин, що підлягають встановленню, які нові докази підлягають дослідженню тощо. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.11.2018 у справі № 504/4148/16, ОСОБА_1 вважає, що апеляційна скарга подана неналежним апелянтом, враховуючи, що висновки суду першої інстанції стосувались (зачіпали) індивідуально виражені інтереси не відповідача 1 - апелянта, а відповідача 2, який повинен відповідати за позовом та який зазначене рішення взагалі не оскаржує. Також вказує, що апелянт в своїй апеляційній скарзі не навів жодного права, інтересу та обов`язку, яке б його індивідуального стосувалось та за яке він за позовом повинен відповідати відповідно до оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд в силу приписів п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України повинен закрити апеляційне провадження у справі. ОСОБА_1 погоджується з висновками суду першої інстанції в частині строків звернення з позовом, посилаючись при цьому на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 336/3679/17, від 03.02.2021 у справі № 682/2782/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 749/19440/15; рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013; постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі №6-2912цс16; ухвалі ВССУ від 25.09.2017 у справі № 223/30/16. Крім того, ОСОБА_1 наголошує, що суд не наділений повноваженнями підміняти поняття діючого законодавства України, а у рішенні суду першої інстанції відсутнє посилання, чому суд застосував під час обрахування Довідку за формою №5 та 7 ОК, яка є не повною в усіх доходах та відхилив інший більш правильний розрахунок. В частині вимог щодо звільнення та поновлення на роботі - рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 вважає законним, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі належно допустимих доказів.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.08.2021 апеляційну скаргу Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області задоволено. Рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 05.04.2021 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Чернігівського апеляційного суду від 02.08.2021 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22.12.2021 справу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2022 Тарасо-Шевченківський заклад ЗСО І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.12.1996 був прийнятий вчителем хімії та біології Тарасо-Шевченківської середньої школи Ріпкинського району Чернігівської області.

01.09.2001 ОСОБА_1 був переведений на посаду заступника директора Тарасо-Шевченківської середньої школи Ріпкинського району Чернігівської області з навчально-виховної роботи, а з 27.08.2008 - на посаду директора вазаного навчального закладу, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (т.1 а.с.154, т.3 а.с.156-157).

Наказом відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 27.04.2020 № 72-к відповідно до підпункту 1 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про повну загальну середню освіту» та розпорядження селищного голови від 27.04.2020 № 31 «Про уповноважену особу на укладання (припинення) строкових договорів (контрактів) з керівниками закладів загальної середньої освіти», пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України попереджено керівника Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_1 про припинення трудових відносин на умовах безстрокового трудового договору з 01.07.2020 з одночасним укладанням строкового трудового договору терміном на 6 років без проведення конкурсу за умови письмової згоди (т.1 а.с.103).

За матеріалами справи, ОСОБА_1 був ознайомлений з вказаним наказом, про що свідчить його підпис (т. 1 а.с. 103 зворот).

Відповідно до доповідної секретаря Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 24.06.2020 ОСОБА_1 відмовився підписувати два примірники контракту, які були йому надані для ознайомлення та підписання (т.1 а.с.113).

Розпорядженням Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 30.06.2020 № 95-к/тм створено комісію, якій доручено ознайомити директора Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 з рішенням селищної ради від 24.06.2020 «Про затвердження типової форми строкового трудового договору (контракту) з керівниками закладів загальної середньої освіти Любецької селищної ради» під підпис; надано директору Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 два примірники контракту для підписання (у разі згоди) (т.1 а.с.114).

Згідно акту № 1 та акту № 2 від 30.06.2020 комісією Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області було здійснено два виїзди до Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів з метою ознайомлення ОСОБА_1 та вручення йому для підпису контракту, проте останнього на робочому місці виявлено не було (т.1 а.с. 115, 116).

Протоколом засідання постійної комісії Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області з питань регламенту, освіти, культури, молоді і спорту, охорони здоров`я, питань соціального захисту населення, законності і правопорядку та депутатської етики від 01.07.2020 № 5 встановлено, що директор Тарасо-Шевченківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 не надав згоди на підписання строкового трудового договору (контракту), а тому було вирішено рекомендувати відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області вжити всіх вичерпних заходів щодо виконання Закону України «Про повну загальну середню освіту» (т.1 а.с.118-119).

Наказом № 104к від 01.07.2020 Відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області «Відповідно до п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України, пп 1 п.3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту», наказу по відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради № 72к від 27.04.2020 «Про попередження керівників закладів загальної середньої освіти», враховуючи відсутність згоди ОСОБА_1 на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору (контракту) та на підставі протоколу №5 від 01.07.2020 засідання постійної комісії Любецької селищної ради з питань регламенту, освіти, культури, молоді і спорту, охорони здоров`я питань соціального захисту населення, законності і правопорядку та депутатської етики, звільнено з посади директора Тарасо-Шевченківського ЗЗСО І-ІІІ ст. Любецької селищної ради ОСОБА_1 з 01.07.2020 згідно з п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України (т. 1 а.с.120).

Відповідно до змісту статуту Тарасо-Шевченківького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, який затверджено рішенням Любецької селищної ради сьомого скликання Ріпкинського району Чернігівської області від 27.07.2018 № 13, Тарасо-Шевченківський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів знаходиться у комунальній власності, є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штамп, фірмові бланки та вивіску встановленого зразку і є неприбутковим. Засновником є територіальна громада в особі Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області. Управління закладом освіти здійснюється Любецькою селищною радою Ріпкинського району Чернігівської області, Управлінням освіти і науки Чернігівської обласною державною адміністрацією та відділом освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області (пункти 1.1, 1.3, 1.4, 4.1 статуту).

Безпосереднє керівництво закладом освіти здійснює директор (пункт 4.2 статуту).

Директор закладу загальної середньої освіти призначається на посаду та звільняється з посади рішенням засновника закладу або уповноваженого ним органу (пункт 4.2 статуту).

Відповідно до посадової інструкції директора школи, затвердженої начальником відділу совіти, молоді та спорту, керівник закладу освіти обирається за конкурсом і призначається на посаді відділом освіти або шляхом укладання з ним контракту чи трудового договору (пункт 1.2), директор школи підпорядковується безпосередньо начальнику відділу освіти (пункт 1.4).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що строковий трудовий договір (контракт) з ОСОБА_1 , як директором навчального закладу, укладено не було у зв`язку з відмовою останнього на його укладення та підписання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Любецький селищний голова виконував делеговані йому повноваження на укладення (припинення) строкових трудових договорів з керівниками ЗЗСО. Наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий і підписаний начальником відділу освіти Любецької селищної ради Грищенко Т.М . За висновком суду, у період з 24.06.2020 по 01.07.2020 Любецька селищна рада не змінювала і не скасовувала свого рішення про призначення селищного голови Пінчука С.І. уповноваженим на укладання (припинення) строкових договорів з керівниками ЗЗСО, отже за умови належного підтвердження відмови ОСОБА_1 від укладення трудового договору, виключно селищний голова мав право приймати рішення про звільнення позивача в порядку, визначеному п.3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту». Тому суд прийшов до висновку, що наказ про звільнення позивача з роботи був винесений не уповноваженою на те особою, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось з порушенням закону, були підстави для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, що і стало підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішення суду не оскаржується сторонами в частині не задоволених вимог, отже не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З висновком місцевого суду в оскаржуваній частині погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам справи враховуючи наступне.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право на працю є основним конституційним правом громадян України.

Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Як вбачається з положень Статуту, Тарасо-Шевченківський заклад ЗСО І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради є закладом загальної середньої освіти, засновником закладу освіти є територіальна громада в особі Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області п. 1.4. Статуту (а.с. 37-75 т. 3).

Заклад освіти в своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України "Про освіту", "Про загальну середню освіту", "Про дошкільну освіту", іншими нормативно-правовими актами чинного законодавства та цим Статутом (п. 1.8).

Керівництво закладом освіти здійснює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади рішенням засновника закладу або уповноваженого ним органу (п. 4.2).

Відповідно до ч. 13 ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту" керівник закладу загальної середньої освіти звільняється з посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору або достроково відповідно до вимог законодавства та умов укладеного трудового договору.

Припинення трудового договору з керівником державного чи комунального закладу загальної середньої освіти у зв`язку із закінченням строку його дії або його дострокове розірвання здійснюється відповідною посадовою особою засновника (головою відповідної ради чи керівником державного органу) або керівником уповноваженого ним органу (структурного підрозділу з питань освіти) з підстав та у порядку, визначених законодавством про працю.

Разом з тим, на виконання вимоги п.3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» «набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. До 01.07.2020 засновники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти або уповноважені ними органи зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з керівниками таких закладів та одночасно укласти з ними (за їх згодою) трудові договори строком на шість років (з керівниками, які отримують пенсію за віком, - на один рік) без проведення конкурсу. У разі їх незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору - звільнити їх згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Після завершення строку трудового договору такі особи мають право обиратися на посаду керівника того самого закладу освіти на ще один строк відповідно до статті 39 цього Закону».

Рішенням 26 сесії 7 скликання Любецької селищної ради від 24.06.2020 особою уповноваженою на укладання (припинення) строкових договорів (контрактів) з керівниками ЗЗСО було призначено селищного голову Пінчука С.І .

Матеріали справи містять копію листа за вих. № 03-05/645 від 24.06.2020, підписаного Любецьким селищним головою та адресованого ОСОБА_1 , якому пропонувалось ознайомитись, підписати і повернути до 30.06.2020 типовий контракт, який вступає в дію з 01.07.2020.

З наданого позивачем та оглянутого в судовому засіданні у суді першої інстанції примірника наказу начальника відділу освіти, молоді та спорту № 72к від 27.04.2020 вбачається, що ОСОБА_1 було попереджено про припинення трудових відносин на умовах безстрокового трудового договору з 01.07.2020, з одночасним укладенням строкового трудового договору терміном на шість років за умови письмової згоди (а.с. 24-25 т. 1).

У вказаному примірнику наказу навпроти прізвища позивача мається рукописний напис « Згоден », підпис ОСОБА_1 , печатка та підпис начальника відділу освіти (а.с. 24-25 т. 1 ).

З розпорядження Любецького селищного голови № 95-к/тм від 30.06.2020 вбачається, що останнім було створено комісію для ознайомлення ОСОБА_1 з рішенням селищної ради від 24.06.2020 «Про затвердження типової форми строкового трудового договору» та надання договору на підписання (у разі згоди) (а.с. 169 т. 1).

Проте, саме Любецький селищний голова виконував делеговані йому повноваження на укладення (припинення) строкових трудових договорів з керівниками ЗЗСО.

Повноваження селищного голови визначені у ст. 42 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування", серед яких в тому числі: підписання рішення ради та її виконавчого комітету, призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру", представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства, видає розпорядження у межах своїх повноважень та інші.

Враховуючи вищевикладене, делегування одноособово кадрових повноважень засновника селищним головою одноособово керівникам відділів, управлінь та інших виконавчих органів на підставі рішення сільської, селищної, міської ради або розпорядження голови цієї ради, законом не передбачено.

З врахуванням наведеного, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, що станом на дату звільнення ОСОБА_1 зміни до Положення про відділ освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради не вносились, а з позивачем припинено саме безстроковий трудовий договір, тому начальник Відділу освіти, молоді та спорту Любецької селищної ради як «роботодавець», який здійснював прийняття на роботу, також є повноважною особою на звільнення такого працівника.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти, в тому числі і локальні, приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного або локального акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

З врахуванням наведеного, правильним є висновок суду першої інстанції щодо посилання на п.3 Розділу Х Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про повну загальну середню освіту», яким визначено, що засновники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти або уповноважені ними органи зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з керівниками таких закладів та одночасно укласти з ними (за їх згодою) трудові договори строком на шість років.

На підтвердження зазначених обставин, містяться і посилання в апеляційній скарзі, що селищний голова Пінчук С.І. згідно з рішенням сесії наділявся правом як уповноважена особа, на укладення (у випадку згоди керівників ЗЗСО) з ними строкових трудових договорів (контрактів), а також на їх припинення на майбутнє.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання, що допитаний у суді свідок ОСОБА_4 підтвердила, що позивач не бажав підписувати строковий трудовий договір (контракт), бо не погоджувався з його змістом.

Як вбачається, суд першої інстанції у рішенні послався, що у судовому засіданні оглянуто примірник наказу начальника відділу освіти, молоді та спорту № 72к від 27.04.2020 вбачається, що ОСОБА_1 було попереджено про припинення трудових відносин на умовах безстрокового трудового договору з 01.07.2020, з одночасним укладенням строкового трудового договору терміном на шість років за умови письмової згоди.

У вказаному примірнику наказу навпроти прізвища позивача мається рукописний напис « Згоден », підпис ОСОБА_1 , печатка та підпис начальника відділу освіти (а.с. 24-25 т. 1).

Рішенням 26 сесії 7 скликання Любецької селищної ради від 24.06.2020 року було затверджено типову форму строкового трудового договору (контракту) з керівниками ЗЗСО Любецької селищної ради.

Суд першої інстанції також зазначив, що типовий строковий трудовий договір у формі контракту був затверджений 24.06.2020, а оприлюднений 01.07.2020, роботодавцем в особі Любецького селищного голови були порушені вимоги ч.3 ст.32 КЗпП щодо строків повідомлення працівника про зміну істотних умов праці.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша та друга статті 89 ЦПК України).

Враховуючи, що у рішенні суду першої інстанції надано правове обґрунтування підстав для поновлення на роботі відповідно до вимог ст. 233 КЗПП України, є необґрунтованими доводи щодо правомірності дій відповідачів, з посиланням, що Відділ виконував вимоги чинного законодавства, а саме пункт 2, 3 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про повну загальну середню освіту», як і посилання, що позивачем був підписаний строковий трудовий договір (контракт) в тій же редакції, який був затверджений на сесії 24.06.2020 без будь-яких зауважень, що підтверджує факт погодження ОСОБА_1 змісту строкового трудового договору (контракту).

Посилання у апеляційній скарзі, що судом не дана належна правова оцінка факту використання днів відпустки ОСОБА_1 , оскільки має місце факт самовільного використання днів чергової відпустки, що, на думку заявника, підтверджує відсутність наміру позивача на укладення строкового трудового договору (контракту), є припущенням, та не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду, крім того, на роботодавця покладено обов"язок обліку робочого часу відповідно до ст. 141 КЗпП України.

Спростовуються матеріалами справи і доводи, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовною заявою, враховуючи, що за доводами ОСОБА_1 був відсутній на роботі, 01.07.2020 Відділ освіти надсилав йому за адресою реєстрації місця проживання рекомендованою кореспонденцією копію наказу про звільнення і повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, яка повернута відправнику за закінченням терміну зберігання, отже вказані обставини не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який дійшов правильного висновку про дотримання строку звернення до суду

Зі штемпеля на конверті та відмітки про причини повернення вбачається, що 15.08.2020 вказана кореспонденція була повернута відправнику за закінченням терміну зберігання.

З рекомендованого поштового повідомлення вбачається, що 18.08.2020 ОСОБА_1 надіслав до відділу освіти письмову згоду про надіслання йому трудової книжки. Супровідним листом від 27.08.2020 відділ освіти надіслав позивачеві трудову книжку.

Матеріали справи не містять належного підтвердження вручення ОСОБА_1 копії наказу про звільнення, а трудова книжка була надіслана позивачеві вже після відкриття провадження у справі про поновлення на роботі, ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до суду, такий висновок суду першої інстанції не спростований належними та допустимими доказами, не надано суду апеляційної інстанції і посилання на наявність таких доказів.

Отже, не доведено дотримання порядку звільнення з роботи та доведення до відома у належний спосіб наказу про звільнення позивачу.

Посилання у апеляційній скарзі на недотримання позивачем порядку подання доказів, визначеного ст. 83 ЦПК України, які були приєднанні до матеріалів справи, не може бути самостійною підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції, оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

З узагальнених доводів відзиву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні повністю, в частині вимог щодо звільнення та поновлення на роботі - рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 вважає законним, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі належно допустимих доказів.

Разом з тим, прохальна частина відзиву містить вимогу про зміну рішення Ріпкинського районного суду від 05.04.2021 з урахуванням норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», статей 116, 117, 235 КЗпП України та постановити нове рішення, проте ні позивач, ні його представник не скористалися своїм правом на подання апеляційної скарги.

Є необгрунтованими і посилання у відзиві на те, що скаржником не наведено в апеляційній скарзі в чому ж полягає порушення норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції; в чому полягає незаконність та необґрунтованість рішення суду; не наведено жодних нових обставин, що підлягають встановленню, які нові докази піддягають дослідженню тощо; щодо закриття апеляційного провадження в силу приписів п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України; відсутності посилання, чому суд застосував під час обрахування Довідку за формою №5 та 7 ОК, яка є не повною в усіх доходах та відхилення розрахунку позивача, не дає підстав стверджувати, про наявність порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або порушення норм матеріального права, або неправильне застосування норм матеріального права, оскільки приведений розрахунок позивачем зроблений не за правилами встановленими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою КМУ № 100 від 08.02.1995.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України), проте таких порушень не встановлено.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, враховуючи наступне.

Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Згідно п. 4 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підлягають задоволенню, суд пешої інстанції не врахувавши вище викладеного, припустився помилки під час обрахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На вимогу апеляційного суду Любецькою селищною радою Ріпкінського району Чернігівської області були надані табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 за червень-липень 2020 року, довідка про доходи ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 по Тарасо-Шевченківському ЗЗСО І-ІІІ ступенів та відомість розподілу витрат від 01.07.2020, 02.06.2020, 05.07.2021 (а.с. 223, 224, 225-226, 227-229 т. 4).

Так, з табелю обліку використання робочого часу Тарасо-Шевченківського ЗЗСО І-ІІІ ступнів за червень 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 з 30.06.2020 перебував у відпустці.

Тому враховуючи зазначене вище, при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції помилково включено до періоду, за який обчислений середній заробіток за час вимушеного, день перебування ОСОБА_1 у відпустці.

Середня заробітна плата позивача обчислюється виходячи з виплат, отриманих ОСОБА_1 за попередні два місяці роботи, а саме: у травні-червні 2020 року, що підтверджується довідкою про його доходи від 31.01.2022 (а.с. 223 т. 4), відповідно до якої середньоденна заробітна плата за вказаний період становить 693,65 грн.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2020 (день звільнення) по 05.04.2021 (по день постановлення рішення, включно) з урахуванням перебування позивача у відпустці становить: 693,65 грн х 192 робочих днів = 133180,80 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру суми середнього заробітку за вимушеного прогулу з 167130,28 грн до 133180,80 грн, який підлягає стягненню з роботодавця.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Любецька селищна рада Ріпкінського району Чернігівської області є юридичною особою () (а.с. 235 т. 4), є також юридичною особою і Відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради () (а.с. 233 т. 4).

Як вбачається, звертаючись до суду з позовом, уточнюючи позовні вимоги позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з Відповідача 1, а саме з Любецької селищної ради на користь ОСОБА_1 , проте суд вирішуючи вимоги у цій частині, стягнув середній заробіток з Органу місцевого самоврядування Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення про задоволення вимог та стягнення з Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області з урахуванням розрахунку, наведеного апеляційним судом, та стягнення моральної шкоди та судових витрат відповідно з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи про поновлення його на роботі у всіх судових інстанціях.

В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за правилами Закону України «Про судовий збір» пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до задоволених позовних вимог з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн за позовну вимогу про поновлення позивача на роботі та на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1331,80 грн (1% від 133180,80 грн) за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також, з ОСОБА_1 підлягає стягненню недоплачений судовий збір за розгляд справи у суді 1 інстанції на користь держави у розмірі 1401,81 грн, оскільки при зверненні до суду ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 1771,62 грн, а сума позовних вимог складала 317343,46 грн ((317343,46 х1%)-1771,62 грн).

Оскільки апеляційна скарга Любецької селищної ради підлягає частковому задоволенню та враховуючи межі оскарження рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь Любецької селищної ради підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 952,02 грн пропорційно задоволених вимог, оскільки апеляційна скарга Любецької селищної ради задоволена на 20% (167130,28 грн від 133180,80 грн складає 80%).

Крім того, при зверненні до суду касаційної інстанції ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 3362 грн. Оскільки апеляційним судом позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено на 42% (317343,46 грн - заявлених вимог від 133180,80 грн - задоволених вимог), то судовий збір, який підлягає стягненню з Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області на його користь за розгляд справи у суді касаційної інстанції, складає 1412,04 грн (3362 грн х 42%).

Керуючись ст.141, 367, 368, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області задовольнити частко.

Рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2021 року змінити в частині стягнення з Органу місцевого самоврядування Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судового збору.

Викласти абзаци 4-7 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Стягнути з Любецької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 133180,80 грн, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп.

Стягнути з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнути з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору за розгляд справи у суду першої інстанції 1331,80 грн.»

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 недоплачений судовий збір за розгляд справи у суді 1 інстанції на користь держави у розмірі 1401,81 грн.»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Любецької селищної ради у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 952,02 грн.

Стягнути з Любецької селищноїй ради Ріпкінського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді касаційної інстанції у розмірі 1412,04 грн.

Учасники справи: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 );

Відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Любецької селищної ради (вул. Добринінська, 60, смт Любеч Чернігівської області, );

Любецької селищної ради Ріпкінського району Чернігівської області (юридична адреса: вул. Добринінська, буд. 60, смт Любеч Ріпкінського району Чернігівської області; ЄДРПОУ - 04412478);

Тарасо-Шевченківський заклад ЗСО І-ІІІ ступенів Любецької селищної ради (юридична адреса: вул. Шевченка, буд 2, с. Тараса Шевченка, Ріпкінського району Чернігівської області; ЄДРПОУ - 26407414);

Управління Держпраці У Чернігівській області (юридична адреса: вул. П`ятницька, буд 39, м. Чернігів; ЄДРПОУ - 39779238);

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2022.

Головуючий Судді :