ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3590/22 Справа № 178/272/20 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
14 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря Заворотного К.Я.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Вишневе,
на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Вишневе, третя особа державний реєстратора прав на нерухоме майно Криничанської РДА, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, -
Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі (а.с.52,53).
Розірвано договір оренди земельної ділянки №63-У від 07 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе», шляхом скасування та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право у державному реєстрі прав №14530648 від 18 липня 2014 року, вчинений Криничанським районним управлінням юстиції Дніпропетровської області.
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ Агрофірма Вишневе через свого представника звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що судом не взято до уваги обставину сплати відповідачем позивачеві орендну плату у 2014, 2015 роках у розмірі по 5300 грн. за кожен рік, тобто з урахуванням сплати орендної плати за землю наперед, що передбачено умовами договору оренди, тоді як умовами договору передбачена плата у розмірі 2908,18 грн., з чого виходить, що за 2017 рік відповідачем позивачеві сплачено у повному обсязі орендну плату, а за 2018 рік частково із залишком сплати в сумі 1032,72 грн., при цьому враховуючи, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки проведена 12 вересня 2019 року та, відповідно, розмір плати за оренду землі становить 4599,11 грн. починаючи з 2019 року, з чого виходить і невірна сума пені (а.с.193-197).
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 07 липня 2014 року між позивачкою та відповідачем укладено договір №63-У оренди земельної ділянки строком на 15 років, який набуває чинності після його державної реєстрації, про що в книзі записів договорів землі вчинено запис № 24413873 від 15 липня 2014 року.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 04 липня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №1064, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входить 1/2 частка земельної ділянки площею 8,710 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.
Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надала вказану земельну ділянку ТОВ «Агрофірма «Вишневе» в користування строком на 15 (п`ятнадцять) років. Згідно договору орендна плата вноситься в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на момент підписання договору 2908, 18 грн на рік; орендна плата платиться орендарем протягом терміну дії договору оренди, але не пізніше у термін з 30.07. до 30.12 кожного року. Як зазначає позивачка, відповідач ОСОБА_3 усно погодився підвищити орендну плату до 5300 грн. на рік. Так, у серпні 2014 року орендна плата сплачена в сумі 5300 грн, у 2015 році - позивачці було видано зерна на суму 5300 грн, що перевищує розмір орендної плати, визначеного цим договором, у 2016 році - сплатив готівкою 2925 грн., про що вона власноруч розписалась у відомості сплати орендної плати. У період з 2017 року по день звернення до суду - 05 березня 2020 року, орендну плату відповідач не платив.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. Встановив, що відповідачем допущено істотні порушення умов договору, чим порушено права позивачів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Частиною 1 ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до вимог ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 93 ЗК України договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Форма, спосіб і строки розрахунку по орендній платі є однією із істотних умов договору оренди землі, на які погодилися сторони за обоюдною, добровільною згодою та яка не суперечить інтересам держави, суспільства та інших фізичних осіб.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
За змістом ст.ст. 21, 22 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.
Ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.
Відповідно до вимог ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Ч.1 ст. 526 ЦК України передбачає, що, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Такі правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 527/570/17-ц та від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18.
Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач у своїй апеляційній скарзі заперечував факт невиплати орендарем орендної плати в грошовій формі та наявність заборгованості з орендної плати, посилаючись на оплату оренди наперед у 2014 та 2015 роках, що дійсно відповідає умовам договору оренди, однак не надав жодного письмового доказу на підтвердження зарахування цих збільшених сум за певні майбутні роки, як то відомостей про виплату орендної плати чи відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, тим самим не спростувавши встановлений судом першої інстанції факт допущення систематичного порушення умов договору оренди, зазначивши лише про незгоду з сумою заборгованості, як і не спростувавши правових підстав для розірвання договору оренди на підставі ст. 141 ЗК України.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином доводи апеляційної скарги в частині того, що заборгованість перед ОСОБА_1 за договором оренди складає 13 797,32 грн. відносно нормативної грошової оцінки земельної ділянки, хоча б і складеної у 2019 році, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки розмір заборгованості доведений належними та допустимими доказами, а апелянтом не надано до апеляційної скарги інших письмових доказів іншої грошової оцінки.
Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Вишневе залишити без задоволення.
Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О. Макаров