Справа № 184/652/22
Номер провадження 2/184/271/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи таким, що втратив право користування ним», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні її житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. В обґрунтування позову посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.2007 року. ОСОБА_2 є її рідним сином. Він був зареєстрований в її будинку разом з нею та іншими членами її сім`ї відразу після придбання житлового будинку в якості члена її сім`ї. Але з 2011 року її син більше не проживає в будинку та не користується ним без будь - яких поважних причин. В 2011 році він виїхав на заробітки за межі свого постійного місця проживання, за кордон і більше не повертався на постійне місце проживання в м. Покров Дніпропетровської області. Спочатку він іноді телефонував їй, але додому не приїжджав і не користувався будинком. З вересня 2018 року будинком взагалі ніхто не користується. В 2018 році вона придбала інший, більший за площею житловий будинок і переїхала в нього на постійне місце проживання. В будинку залишився зареєстрований тільки її син ОСОБА_2 . Але він не мав наміру повертатися на постійне місце проживання в м. Покров та користуватися ним. Тому він неодноразово казав їй, щоб вона його продала, якщо він більше їй не потрібен і щоб не чекала його повернення. Декілька раз вона намагалася продати будинок, але покупців не знаходилось, оскільки в ньому залишався бути зареєстрований її син. На даний час у неї знайшовся покупець на будинок і вона вирішила здійснити його відчуження. Але поки в житловому будинку до сих пір зареєстрований на постійне місце проживання її син, покупець згоден придбати будинок тільки у разі, якщо її син буде зняти в ньому з реєстрації. ОСОБА_2 не проживає в будинку без поважних причин вже більше 11 років та не користується ним. В будинку не залишилося ніяких його речей та будь-якого його майна. Він забрав з житлового будинку усі свої необхідні йому речі ще в 2011 року, коли від`їджав на заробітки. Вона неодноразово, коли мала зв`язок з сином, просила його знятися з реєстрації в будинку. Кожен раз на її прохання він відповідав, щоб вона сама займалася цим питанням, якщо їй це потрібно. Разом з тим, сам факт реєстрації відповідача в її житловому будинку порушує її права як власника та створює для неї відповідні незручності, що обмежують її права вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном. З вказаних обставин їй потрібно усунути перешкоди в користуванні своїм житловим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування ним. В зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з цим позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідачів, з огляду на що відповідачі, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважаються такими, що отримали судову повістку.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. за реєстровим №5949, ОСОБА_1 особисто на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №17609793 від 04.02.2008 року, здійсненого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» державна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 здійснена на ім`я ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів за №4793608 від 17.10.2007р., сформованого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П., ОСОБА_1 особисто на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №383 від 11.05.2022 року, за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований: ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року №1382-ІV, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Однак відповідач не зробила передбачених законом дій на протязі дуже тривалого часу.

Згідно ч. 1 ст. 5 (Реєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи) Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених» осіб від 20 жовтня 2014року №1706-VІІ» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно ч. 3 цієї статті, у випадку зміни фактичного місця проживання внутрішньо переміщена особа повідомляє про центрального (імміграції та органу виконавчої влади, еміграції), протягом 10 днів.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття реєстрації місця проживання підставі: заяви особи або її законного представника; судового особи здійснюється на рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов`язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, наявність чи відсутність у особи таких прав, які регулюються нормами житлового законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідач не проживає в житловому будинку позивача без поважних причин вже більше 11 років та не користується ним. В житловому будинку позивача не залишилося ніяких речей відповідача та будь-якого його майна. Своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідач чинить позивачу як власнику перешкоди в користуванні власністю.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УPCP; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою».

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації» (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позивачу необхідно усунути перешкоди в користуванні житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням для того, щоб здійснити відчуження житлового будинку, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи таким, що втратив право користування нимє обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.10, 76, 81, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи таким, що втратив право користування ним» задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.06.2022 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш