Справа № 415/2493/18
Провадження № 22-ц/810/1049/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
07 лютого 2022 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Савочки К.С.
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 травня 2018 року,ухвалене судом у складі судді Фастовця В.М. в м. Лисичанськ Луганської області,
за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначило, що 20 листопада 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом останньої в заяві.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно розрахунку заборгованості сплачені ОСОБА_1 в липні серпні 2014 року платежі на загальну суму 500 грн позивачем протиправно зараховувались на погашення пені.
Суд першої інстанції також, керуючись положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669 зазначив, що оскільки з 01 жовтня 2014 року позивач продовжив нарахування пені, суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду, тому вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею в 3900 грн, за штрафом (фіксована частина) - 250 грн. і штрафом (процентна складова) - 3743,45 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції не дослідив природу формування боргу, не дослідив обставини дійсності кредитного договору, оскільки заборгованість обрахована за період більше восьми років, а кредит надавався всього на два роки.
Також апелянт зазначає, що позивачем не надано жодного доказу щодо користування кредитними коштами або видачі платіжної карти позивачу, а також обґрунтування суми боргу.
Разом з тим, ОСОБА_1 вказувала на те, що не давала згоди на збільшення розміру кредитного ліміту та відсотків по кредиту в односторонньому порядку.
Одночасно апелянт зазначила, що позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» подана з порушення строків позовної давності.
Враховуючи викладене, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо встановлених обставин справи, формально підійшов до вивчення матеріалів справи та встановлення природи виникнення боргу у розмірі визначеному позивачем.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
В обґрунтування пояснень позивач зазначив, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву та довідку з умовами кредитування, відповідно до якої розмір відсотків за користування кредитними коштами складає 2,5% на місяць, 30% річних.
Також вказав, що відповідач повною мірою визнала договір своїм частковим виконанням, користувалась кредитними коштами банку у межах укладеного договору. Багато років поспіль, сплачувала відсотки у розмірі обумовленому договором, не висувала жодних заперечень або питань щодо розміру заборгованості.
Щодо застосування до вказаних відносин строку позовної давності, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначило, що перебіг позовної давності у спірних правовідносинах не розпочався, в силу положень ст. 530 ЦК України.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по відсотках позивач вважав законним.

Представник позивача судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином і в установленому законом порядку, та у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги та пояснень представника відповідача в суді апеляційної інстанції вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості яка складається з заборгованості за пенею та комісією 3900 грн, а також штрафами відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 250 грн штраф (фіксована частина), 3743,43 штраф (процентна складова) не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 20.03.2018 р. відповідачем зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті цього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 70469,02 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2974,16 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 67494, 86 грн. При цьому, суд зменшив розмір нарахованих процентів за користування кредитом, оскільки позивачем протиправно платежі, які здійснювалися відповідачем на суму 500 грн. зараховувалися на погашення пені.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 20 листопада 2008 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

20 листопада 2008 року ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку (пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова процентна ставка в місяць 2,5%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн щомісячно, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа кожного місяця; терміни внесення щомісячних платежів, розмір штрафів, пені.

Таким чином, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та довідку про умови кредитування ОСОБА_1 добровільно погодилась на умови договору, яким сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок, строк повернення коштів, строк кредитування, та взяла на себе відповідні зобов`язання. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та 20 листопада 2008 року видано кредитну картку № НОМЕР_1 , зі строком дії до 10/12, 05 жовтня 2012 року картку було перевипущено та видано відповідачу картку № НОМЕР_2 , зі строком дії до 02/16.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, враховуючи думку представника відповідача про необхідність дослідження вказаних доказів, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити виписку по рахунку та про видані ОСОБА_1 кредитні картки та строк їх дії, які надані позивачем, для з`ясування фактичних обставин справи що стосуються предмету спору.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, переказу коштів, здійснював покупки, так й частково погашав заборгованість по кредиту.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів видачі кредитних карток та користування кредитними коштами.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В статті 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.

У апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, при цьому відповідач посилається на те, що участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 19 квітня 2018 року відкрито провадження у цій справі і розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 копії зазначеної ухвали суду, позовної заяви разом з доданими документами.

Оскільки розгляд справи проводився судом першої інстанції в порядку письмового провадження, в матеріалах справи відсутні докази отримання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви ОСОБА_1 , тому колегія суддів враховує клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яке викладено в апеляційній скарзі.

Умовами укладеного між сторонами договору № б/н від 20 листопада 2008 року передбачено, що позичальник повертає кредит банку щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним.

Отже, сторони погодили щомісячне виконання зобов`язання за кредитним договором.

Оскільки умовами договору № б/н від 29 березня 20 листопада 2008 року встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання.

Відповідачем та його представником не заперечувалися обставини отримання кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що із цим позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позивач звернувся до суду 06 квітня 2018 року, про що свідчить штамп суду на позовній заяві.

Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою борг звернувся 06 квітня 2018 року, то вимога позивача підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач після 06 квітня 2015 року кредитним лімітом не користувався і не здійснював погашення заборгованості.

Згідно наданого позивачем деталізованого розрахунку заборгованості за договором від 20 листопада 2008 року, за відповідачем утворилася заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 03 квітня 2015 року складається із: 2830,10 грн - поточна заборгованість, 144,06 грн - прострочена заборгованість.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 є необґрунтованим, оскільки в справі яка розглядається відповідачем ОСОБА_1 підписано довідку про умови кредитування, в якій чітко зазначені умови кредитування, розмір щомісячних платежів, процентна ставка.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Отже у справі яка розглядається та у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 обставини є різними.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 2830,10 грн, в межах строку позовної давності. Заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 144,06 грн не підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із наданого акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована за період з 20 листопада 2008 року по 20 березня 2018 року в сумі 67994,86 грн.

Проте, зі спливом строку кредитування, як зазначалося вище строк дії картки до 29 лютого 2016 року включно, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01 березня 2016 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 березня 2016 року по 20 березня 2018 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Разом з тим, оскільки позивач із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за процентами звернувся 06 квітня 2018 року, то ця вимога підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності та строку кредитування за період з 06 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Слід зауважити, що із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснювалося, виходячи із ставки 30,00% річних, а починаючи з 01 вересня 2014 року, виходячи із ставки 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року виходячи зі ставки 43,20% річних.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Згідно з пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (в редакції на час виникнення правовідносин) рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року позивачем збільшена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем, до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року позивачем збільшена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем, до 43,20% річних не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною процентної ставки та погодив таку зміну, тому доводи відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Дані обставини свідчать про те, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 06 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року, суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, погоджена сторонами 30%, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 34,8%, 43,20% річних.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку, тому неправомірно нарахував проценти за підвищеною відсотковою ставкою.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог), беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, погоджений сторонами розмір відсоткової ставки 30% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом складає:

за період з 06 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року розраховується наступним чином: 2830,10 грн (заборгованість за кредитом) х 30% / 360 днів х 330 днів = 778,28 грн.

При цьому, з розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н та виписки по рахунку коштів відповідача вбачається, що сплачені відповідачем кошти, а саме: 25 липня 2014 року у розмірі 100 грн; 28 серпня 2014 року у розмірі 100 грн; 17 вересня 2014 року у розмірі 100 грн; 08 грудня 2014 року у розмірі 200 грн були зараховані позивачем на часткове погашення пені.

Положеннями статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669 на час проведення антитерористичної операції банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів де проводилася антитерористична операція, тому у банка були відсутні підстави нараховувати пеню та здійснювати зарахування сплачених відповідачем коштів на погашення пені.

Оскільки позивачем кошти, які сплачувались відповідачем на погашення заборгованості неправомірно зараховувались на погашення пені, то заборгованість по процентам яка підлягає стягненню з відповідача підлягає зменшенню на 500 грн. (778,28 грн - 500 грн).

Враховуючи викладені вище обставини апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 278,28 грн, яка виникла за період з 06 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Разом з тим, вимоги Акціонерного товариства комерційний банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла до 06 квітня 2015 року не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, що відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 2168,25 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом слід скасувати відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2008 року в сумі 3108 грн 38 коп., яка складається із: 2830,10 грн - заборгованість за тілом кредиту, 278,28 грн - по відсоткам за користування кредитом за період з 06 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 березня 2016 року по 20 березня 2018 року відмовити за необґрунтованістю, а про стягнення заборгованість за тілом кредиту та по процентами за користування кредитом, яка виникла до 06 квітня 2015 року відмовити зі спливом строку позовної давності.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1762 грн, відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1057 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 69,45 грн.

З акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1015,34 грн за подання апеляційної скарги.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, згідно якої при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 945,89 грн (1015,34 грн 69,45 грн).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 травня 2018 року в оскаржуваній частині позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредита та процентам за користування кредитом, стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованісті по тілу кредита та процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2008 року в сумі 3108 (три тисячі сто вісім) грн 38 коп., яка складається з: 2830,10 грн - заборгованість за тілом кредиту, 278,28 грн - по відсоткам за користування кредитом за період з 06 квітня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 березня 2016 року по 20 березня 2018 року відмовити за необґрунтованістю.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за тілом кредиту та по процентами за користування кредитом, яка виникла до 06 квітня 2015 року відмовити зі спливом строку позовної давності.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 945,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

В.М. Луганська