Справа № 465/5427/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Василевич О.В.

секретар Клімович О.О.

з участю представника позивача Самойліченко О.Д.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 860 грн., мотивуючи тим, що відповідно до укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору №564770 від 30.05.2018 року відповідачка отримала кредит у розмірі 4000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та інших платежів, з терміном повернення 29.06.2018 року.ТОВ «Мілоан» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами Договору.

У порушення умов кредитного договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості.

Вищевказаний кредитного договір було укладено в електронній формі та з дотриманням ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були надані відповідачці шляхом безготівкогового переказу на її картковий рахунок.

28.09.2018 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимог №14-МЛ від 28.09.2018 р., відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором №564770 від 30.05.2018 р., укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Суму заборгованості за кредитним договором №564770 від 30.05.2018 р. було визначено первинним кредитором ТОВ «Мілоан», який відповідний розрахунок заборгованості передав позивачу згідно договору відступлення прав вимоги №14-МЛ від 28.09.2018 р.

Сума заборгованості відповідача станом на 04.01.2021 р. становить 10 860 грн., в тому числі : 4000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 2 000 грн. прострочена заборгованість за комісією, 3 960 грн. прострочена заборгованість зі сплати процентів, 900 грн. - строкова заборгованість зі сплати штрафів та пені.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у вищевказаному розмірі 10 860 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Ухвалою суду від 23.09.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та встановлено для сторін строк для подання заяв по суті справи (відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень). Інших процесуальних дій не вчинялося.

Згідно ухвали суду від 16.11.2021 р. було визнано обов`язковою явку у судове засідання представника позивача та відповідачки.

Згідно ухвали суду від 15.12.2021 р. до початку розгляду справи по суті ТОВ «Мілоан» було залучено до участі у розгляді справи як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки.

Відповідачка у поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечили проти позову та просила у його задоволенні відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що заборгованість за кредитним договором перед ТОВ «Мілоан» була нею погашена та згідно інформації, отриманої з сайту первинного кредитора ТОВ «Мілоан» - https://miloan.ua, станом на 15.11.2021 р. кредитний договір №564770 від 30.05.2018 р. закритий. Окремо вказує, що вимога позивача про стягнення простроченої заборгованості за комісією у розмірі 2000 грн. є нікчемною умовою згідно вимог закону, оскільки не передбачає надання для неї будь-яких послуг, як для споживача. Заперечуючи проти позову в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів вказує, що такі проценти були нараховані після закінчення строку кредитування, тобто після 29.09.2018 р., та згідно приписів ст.ст.1048, 1054 ЦК України проценти за користування кредитними коштами можуть нараховуватися лише в межах визначеного договором строку кредитування. З приводу позовних вимог про стягнення з неї штрафу та пені у розмірі 900 грн. зазначила, що відповідно до п.15 Перехідних та кінцевих положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у 30-денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

В подальшому у поданій до суду заяві відповідачка, підтвердивши факт укладення з ТОВ «Мілоан» договору про надання фінансового кредиту №564770 від 30.05.2018 р. на суму 4000 грн., строком на 30 календарних днів до 29.06.2018 р., посилаючись на ч.3, 4 ст.267 ЦК України, просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Мілоан» у наданих суду письмових поясненнях просило задовольнити позовні вимоги, мотивуючи тим, що 30.05.2018 р. між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено кредитний договір про надання фінансового кредиту №564770 на суму 4000 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, з терміном повернення до 29.06.2048 р., шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту позичальника, зазначену в анкеті-заявці в особистому кабінеті. Доводи відповідачки про сплату заборгованості на користь ТОВ «Мілоан» вважає необгрунтованими, оскільки надані нею скріншоти фінансових операцій 03.09.2019 р. на суму 1620 грн. та 17.12.2019 р. на суму 4000 грн. з екрану мобільного пристрою є неналежними доказами, оскільки не містять інформації про рахунок отримувача коштів, відсутні будь-які ідентифікуючі реквізити платника та отримувача коштів, відсутнє призначення платежу. ТОВ «Мілоан» заперечило надходження від відповідачки коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості з відповідним призначенням платежу, водночас зазначило про надходження в 2018 р. грошових коштів від відповідачки в рахунок здійснення пролонгації строку дії кредитного договору. Вказує, що відомості про закриття кредитного договору, які відображаються на сайті товариства https://miloan.ua, вказують не про сплату (погашення) відповідачкою кредитної заборгованості, а про відсутність фінансових претензій за вищевказаним кредитним договором до позичальника у зв`язку з відступленням права вимоги кредитної заборгованості у розмірі 11 260 грн. за таким договором на користь нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», з отриманням від останнього плати за відступлення права вимоги в розмірі 2581,52 грн. згідно договору відступлення права вимоги №14-МЛ від 28.09.2018 р.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Відповідачка у судовому засіданні заперечила проти позову, просила відмовити у його задоволенні у зв`язку з безпідставністю, та у разі, якщо суд не вбачатиме підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, просила відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, в поданій до суду разом із письмовими поясненнями заяві просив розгляд справи здійснювати на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, без присутності представника ТОВ «Мілоан».

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та обставини, на які посилається відповідачка як на підставу своїх заперечень, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

З доводів сторін, пояснень третьої особи та матеріалів справи судом встановлено, що 30.05.2018 р. між ТОВ «Мілоан» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №564770, відповідно до п.1.1 якого позикодавець зобов`язувався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. За умовами договору сума кредиту становила 4000 грн.; кредит надано на 30 днів з 30.05.2018 р.; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 29.06.2018 р.; сукупна вартість кредиту складає 2100 грн. у грошову виразі та 639 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1 - 1.5.2 договору; комісія за надання кредиту - 900 грн., яка нараховується за ставкою 22,50 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом - 1200 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договір в частині надання кредиту відповідає положенням ст.1054 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором.

Факт укладення між сторонами кредитного договору №564770 від 30.05.2018 р. також підтверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова від 04.06.2021 р. у справі № 465/2559/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Мілоан», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. та Острозький районний ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та обставини, встановлені вказаним рішенням суду, в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що факт укладення вищевказаного кредитного договору відповідачкою не оспорюється, як і не заперечується факт отримання нею від ТОВ «Мілоан» у день укладення договору 30.05.2018 р. кредитних коштів у розмірі 4000 грн. на картковий рахунок, надання яких було здійснено у безготівковій формі шляхом зарахування на картковий рахунок відповідачки згідно платіжного доручення №713806932 від 30.05.2018 р.

28.09.2018 р. право вимоги за кредитним договором №564770 від 30.05.2018 р. перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги №14-МЛ від 28.09.2018 р. та реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №14-МЛ від 28.09.2018 р., з оплатою за придбання (відступлення) такого права вимоги у розмірі 2 581,52 грн.

Так, згідно реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №14-МЛ від 28.09.2018 р. загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , право вимоги на яку було відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», становить 11 260 грн., в тому числі : 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 960 грн. - заборгованість зі сплати процентів, 900 грн. - заборгованість зі сплати комісії, 2400 грн. - заборгованість зі сплати штрафів та пені.

Згідно письмової претензії вих. №18250456/1 від 27.11.2020 р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на адресу відповідачки ОСОБА_1 надсилало вимогу про сплату заборгованості, однак остання була залишена без задоволення.

Згідно п.п.1.4, 2.4.1 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язувалась до 29.06.2018 р. повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З Доводів позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та письмових пояснень третьої особи ТОВ «Мілоан» встановлено, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4000 грн. відповідачка ОСОБА_1 не погасила, та остання не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували існування такої заборгованості.

Надані відповідачкою скріншоти з мобільного пристрою про здійсненні нею грошові перекази на користь ТОВ «Мілоан» з використанням сервісу онлайн платежів EASYPAY.UA2 - 03.09.2019 р. на суму 1620 грн. та 17.12.2019 р. на суму 4000 грн. суд до уваги не приймає, оскільки останні не містять будь-яких відомостей, які б ідентифікували платника та одержувача коштів, а також відсутні відомості про призначення здійснених платежів.

Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Умовами кредитного договору передбачено, що ОСОБА_1 надається кредит зі сплатою процентів за його користування у розмірі 1200 грн., з розрахунку 1,00 відсоток від залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.2 кредитного договору). Згідно доводів позивача заборгованість відповідачки зі сплати відсотків за користування кредитом становить 3960 грн. (без зазначення періоду, за який здійснено такий розрахунок). Разом з тим, вищевказаний розмір заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом визначений позивачем невірно та повинен становити 1200 грн. (4000 грн. х 1% х 30 календарних днів (строк кредитування згідно умов кредитного договору) = 1200 грн.).

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право позичальника нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язувалась сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 900 грн., яка нараховується за ставкою 22,50 відсотків від суми кредиту одноразово.

З дослідженого судом кредитного договору № 564770 від 30.05.2018р. встановлено, що при покладенні на ОСОБА_1 одноразового обов`язку зі сплати комісії за надання кредиту в розмірі 900 грн., в такому кредитному договорі не зазначено за які саме послуги, що надаються позикодавцем позичальнику, сплачується комісія, позаяк судом було вище встановлено, що користування кредитними коштами здійснюється на оплатній основі з нарахуванням процентів у розмірі, визначеному умовами кредитного договору.

Таким чином, нарахування позикодавцем комісії за надання кредиту, без фактичного виконання будь-яких дій/надання послуг, на переконання суду не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», та по своїй суті повторює оплатний характер кредитних правовідносин та дублює нараховані проценти за користування позикою.

Надання кредитних коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком позикодавця ТОВ «Мілоан», та виконання такого обов`язку на переконання суду не може обумовлюватись будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Так як надання кредиту - це обов`язок позикодавця, який є фінансовою установою, а відтак така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку з наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи, то така дія не є послугою, що об`єктивно надається клієнту- позичальнику.

Відповідачка, заперечуючи проти позову в частині стягнення заборгованості за комісією, покликається на абз.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказує на те, що умова договору про надання кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії , які не є послугою у визначенні цього Закону , є нікчемною.

Вищенаведені доводи відповідачки суд не приймає до уваги, оскільки положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» були викладені у новій редакції та станом на момент укладення кредитного договору 30.05.2018 р. не передбачають право суду давати оцінку умовам кредитного договору як нікчемним, натомість згідно ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, то таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

З огляду на те, що вирішення судом спору здійснюється у відповідності до ст.13 ЦПК України з дотриманням принципу диспозитивності - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках, та беручи до уваги, що відповідачка не зверталася до суду з вимогою про визнання кредитного договору частково недійсним в частині визнання недійсним положення кредитного договору про покладення на неї обов`язку з оплати комісії за надання кредиту, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з неї комісії за надання кредиту в розмірі 900 грн.

При вирішенні позовних вимог про стягнення штрафів та пені суд виходить з наступного.

Позивач просить стягнути з відповідачки 900 грн. штрафів та пені.

Згідно п.п.3.3.3, 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний у разі порушення строків повернення кредиту на вимогу позикодавця сплатити пеню. У разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього договору, зобов`язаний сплатити на користь позикодавця пеню за неправомірне користування кредитом у розмірі 2 відсотки від суми невиконання зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми грошових зобов`язань позичальника за цим договором.

Згідно п.15 Перехідних та кінцевих положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у 30-денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

В матеріалах справи відсутній детальний розрахунок штрафних санкцій, виконаний позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» чи первинним кредитором ТОВ Мілоан», а відтак суд позбавлений можливості перевірити правильність виконаного розрахунку, зокрема в частині перевірки періоду за який такі штрафні санкції були нараховані.

Окремо слід зазначити, що згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували встановлений судом розмір заборгованості з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та комісії за надання кредиту в повному обсязі, а тому вимоги позивача у вище встановленому судом розмірі є обґрунтованими.

Оскільки положеннями кредитного договору передбачено умови повернення кредиту та вказані умови було порушено ОСОБА_1 , а відтак позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є обґрунтованими у розмірі, встановленому судом, про що зазначено вище.

Проте, з урахуванням заяви відповідачки про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Та згідно п.1 ч.1 ст.258 ЦК України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну (скорочену) позовну давність в один рік.

Згідно ч.ч. 2-5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як було вище встановлено судом відповідачка отримала кредит 30.05.2018 р. та зобов`язувалась повернути його та сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, до 29.06.2018 р.

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом 05.07.2021 р., що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті про прийняття поштового відправлення (позовної заяви з додатками), тоді як про неналежне виконання відповідачкою кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» стало відомо при укладенні договору відступлення прав вимоги № 14-МЛ від 28.09.2018 р.

Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Враховуючи те, що заяву про застосування позовної давності відповідачка зробила до винесення судом рішення, та позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності, поважних причин пропуску строку позивач суду не зазначив, не повідомив суд про наявність у нього об`єктивних та непереборних перешкод, які б заважали йому своєчасно звернутися до суду з вимогами про стягнення заборгованості в межах строків позовної давності, позивач не звертався із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав, як це передбачено ч.4 ст.267 ЦК України, для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.256-258, 261, 262, 267 ЦК України, ст.ст.12, 13, 82, 83, 89, 263-265, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.03.2022 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.