Провадження номер 2/756/2440/22
20 червня 2022 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шролик І.С.,
секретар судового засідання - Михнюк В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-
У грудні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 174 495,80 грн моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 174 495,80 грн моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.07.2020 року на вул. Богатирській в м. Києві водій мотоцикла Kawasaki Z 750, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від спричинених тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
Дії ОСОБА_3 органом досудового слідства було кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України. Позивача ОСОБА_1 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні
Як стверджувала ОСОБА_1 унаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , які спричинили смерть її сина ОСОБА_4 , вона та її онука, донька померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 зазнали моральних страждань, розмір яких оцінюють сумою по 200 000,00 грн. кожній. Враховуючи частку моральної шкоди, яка їм відшкодована за рахунок страховика, решту суми позивачі просили суд компенсувати за рахунок відповідача.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2021 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С.
Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні.
Ч. 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.
Позивач ОСОБА_1 , яка являється також законним представником ОСОБА_2 , та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись. Представником позивача подано разом з позовом заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги - задовольнити. У своїй заяві представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації, у тому числі і за адресою, яка стала відома суду з відповіді слідчого СУ ГУ НП у м. Києві. Судом скеровано сповіщення відповідача засобами телефоного зв`язку, які також виявилися безрезультатними. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не надав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін та їх представників.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 31.07.2020 року приблизно о 23 год. 41 хв. на вул. Богатирській в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій ОСОБА_3 керуючи мотоциклом Kawasaki Z 750, д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок даної пригоди, пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Постановою слідчого СВ слідчого СУ ГУ НП у м. Києві від 30.12.2021 року кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (а.с.59-65).
Зі змісту постанови СВ слідчого СУ ГУ НП у м. Києві від 30.12.2021 року вбачається, що виходячи із зібраних по кримінальному провадженню доказів, орган досудового розслідування приходить до висновку, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом ОСОБА_4 вимог пп. 4.7, 4.14 а), б) Правил дорожнього руху.
Відповідно до довідки про причину смерті від 04.08.2020 року причиною смерті ОСОБА_4 стали множинні переломи кісток з ушкодженнями внутрішніх органів (а.с. 23).
Згідно з положеннями ч. 1 с. 4 ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона являється матір`ю загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 31 березня 2007 року (а.с. 24)
Також, станом на момент ДТП, загиблий ОСОБА_4 мав доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.25).
Таким чином, особами, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 , є його мати ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 .
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України та Цивільним Кодексом України.
Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування».
На момент ДТП відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200347644 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Kawasaki Z 750, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» (а.с. 28).
ПрАТ«УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» нарахувало та виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду повязану зі смертю сина ОСОБА_4 в розмірі 119161,80 грн (а.с. 31).
За приписами ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України виключно суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Суд враховує, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Оскільки позивачі при зверненні до суду звільнені від сплати судового збору. Позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1000,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано витяг з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2539 від 19.11.2020 року, замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1 від 19.11.2020 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 13,12.2021 року. Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133, 141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП невідомо, місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП невідомо, місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП невідомо, місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 червня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик