ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1080/21Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/817/452/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 604/1080/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2022 року (ухвалене суддею Сидорак Г.Б.) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що з 08 жовтня 1988 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі народився син, який на момент звернення до суду є повнолітнім. Сімейні стосунки у сторін не склалися через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Зазначає, що шлюбних відносин вони не підтримують, шлюб носить формальний характер, в зв`язку із чим подальше його збереження є неможливим та таким, що буде суперечити їх інтересам.

Виходячи із наведеного просила суд позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2022 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 08 жовтня 1988 року у відділі РАЦС Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №54.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, оскільки не встановлено час та причини фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Також судом не наведено мотиви, з яких суд визнав, що збереження сім`ї є неможливим та не вжито заходів до примирення подружжя.

У зв`язку з викладеним просить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 05 жовтня 2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 08 жовтня 1988 року у відділі РАЦС Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №54. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « ОСОБА_6 ».

У шлюбі в сторін народив син, який на час розгляду даної справи є повнолітнім.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а за ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Таким чином, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини та сторони не підтримують шлюбних стосунків. Шлюб носить формальний характер.

Із позовної заяви та заяв про розгляд справи без участі позивачки вбачається, що ОСОБА_3 не погоджується на примирення із ОСОБА_4 (а.с.2-3, 8, 30).

Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відмова в його розірванні буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що збереження шлюбу між сторонами неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим, шлюб між сторонами слід розірвати.

Доводи апелянта про те, що позивачкою не представлено жодних доказів в обґрунтування заявлених вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, а перебування у шлюбі з відповідачем суперечили б волі позивачки, оскільки примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається.

Твердження апелянта про те, що суд не вживав заходів до примирення подружжя апеляційний суд не приймає, оскільки у справі про розірвання шлюбу суд може, а не зобов`язаний зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення (ч.7 ст.240 ЦПК України).

Апеляційний суд зазначає, що позивачка категорично настоює на розлученні, про що вказує у позові, заявах про розгляд справи без її участі, що в свою чергу, свідчить про стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем.

Посилання апелянта про те, що розгляд даної справи проводився без участі позивачки, колегія суддів не приймає, оскільки 05 жовтня 2021 року та 21 грудня 2021 року ОСОБА_3 у відповідності ст. 43 ЦПК України подала до суду заяви про розгляд справи без її участі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами, положення ст.112 СК України.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 20 червня 2022 року.

Головуючий

Судді