ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 357/8435/20
провадження № 2/753/2845/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 р. акціонерне товариство «Альфа - Банк» (далі також - АТ «Альфа-Банк», позивач) звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідач) про звільнення з-під арешту нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - предмет іпотеки), накладеного на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2011 року по справі № 2-2996/2011.

Позов обґрунтований такими обставинами. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за укладеним ним з АТ «Укрсоцбанк» кредитним договором на підставі іпотечного договору від 11.12.2007 № MRTG-98/S в іпотеку банку було передано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» позивач став правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». У зв`язку з неможливістю виконання умов кредитного договору та значної заборгованості ОСОБА_1 позивач змушений розпочати процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, якій перешкоджає арешт предмета іпотеки, накладений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2011 року по справі № 2-2996/2011.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 02.09.2020 справу передано для розгляду за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2020 відкрито провадження за цим позовом, та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 11.05.2021.

11.05.2021 у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 06.09.2021.

06.09.2021 від представника позивача Тищенко К. О. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Ухвалами судді від 06.09.2021 позовну заяву залишено без руху з підстав подання її без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК України, - відсутності документа, який підтверджує сплату судового збору та витребувано з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухвалу по справі № 2-2996/2011 від 21.06.2011, постановленою суддею Агафоновим С. А.

12.11.2021 на виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем надано квитанцію про сплату судового збору, після чого розгляд справи призначено на 26.01.2022.

23.11.2021 навиконання вимог ухвали про витребування Білоцерківський міськрайонний суд Київської області направив належним чином посвідчену ухвалу.

Від представника позивача в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку шляхом направлення судових документів за зареєстрованим місцем його проживання, проте поштові відправлення повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже з огляду на вжиття судом всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України.

Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

11.12.2007 між товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» (далі - ТОВ, «УніКредит Банк» (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір № MRTG-98/S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З., зареєстрований в реєстрі за № 7635.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно, яке належало йому на праві власності, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з умовами, визначеними даним договором, предмет іпотеки передається в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит № MRTG-98/Sвід 11.12.2007 на суму 120 000 дол. США зі строком повернення до 11.12.2022.

11.12.2007 відомості про іпотеку (номер запису про іпотеку: 7525980) та заборону відчуження предмету іпотеки були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно з даними статуту ПАТ «Укрсоцбанк», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 18.07.2017, погодженого Національним Банком України 27.07.2017, у грудні 2013 р. ПАТ «Укрсоцбанк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк», яке в свою чергу, було правонаступником низки банківських установ, в тому числі і ТОВ «УніКредит Банк».

10.09.2019 єдиний акціонер АТ «Укрсоцбанк»» прийняв рішення про його припинення шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно рішень єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» та загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 та відповідно до затвердженого передавального акту правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк».

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язань за кредитним договором, авідтак за умовами статті 7 іпотечного договору іпотекодержатель набув право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 9 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателяправа власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань по кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч. статтею 37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку,встановленому законодавством України (в т.ч. статтею 38 Закону України «Про іпотеку»).

За рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателяправа власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателявідповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець за цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателяпредмета іпотеки.

Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перед права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про прийняття предмета іпотеки у власність.

Згідно з даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.08.2020 № 219227945 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження (арешт) належної відповідачу квартири, внесений 24.06.2011 Двадцять другою київською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження: 11323224).

Підставою внесення відомостей про обтяження нерухомого майна послугувала ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про арешт майна відповідача ОСОБА_1 від 21.06.2011, постановлена в рамках цивільної справи № 2-2996/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Судом також установлено, що уже після накладення оспорюваного арешту рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.04.2013 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину майна, набутого у шлюбі, в тому числі і на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У статтях 15, 16 Цивільного кодексу України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який полягає у тому, що зацікавлена особа вільно розпоряджається своїми матеріальними та процесуальними правами, а відтак позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги.

За змістом норм цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Отже належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права.

Від належного суб`єктного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. У разі ж, якщо буде встановлено, що відповідач є неналежним, у нього не виникає суб`єктивних прав щодо предмету позову, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні незалежно від їх відповідності вимогам закону.

Предметом цього позову є вимога іпотекодержателя про звільнення з-під арешту об`єкта нерухомого майна (предмета іпотеки), переданого в іпотеку до того, як відбулося накладення на арешту на предмет іпотеки в порядку забезпечення позову в рамках цивільної справи, а відтак для з`ясування належного суб`єктного складу сторін у справі суд повинен надати правову кваліфікацію спірним правовідносинам.

Так, згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За нормами частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 Закону № 898-IV).

Статтею 36 Закону № 898-IV передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем встановлює стаття 37 Закону № 898-IV.

Згідно цієї норми іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Наведене означає, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог виникає з моменту державної реєстрації іпотеки, а порушення боржником кредитного зобов`язання є умовою реалізації прав кредитора, гарантованих іпотекою

Як стверджує позивач, відповідач ОСОБА_1 порушив зобов`язання за кредитним договором, а відтак позивач як іпотекодержатель набув права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений іпотечним договором, в тому числі і у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателяправа власності на предмет іпотеки, при цьому документом, який підтверджуватиме перехід права власності, буде застереження в іпотечному договорі.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону № 1952-VI державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За нормою статті 24 Закону № 1952-IV наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови у державній реєстрації прав, зокрема, права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Аналіз змісту наведених положень матеріального та процесуального закону дає підстави для висновку, що сторонами у цивільно-правовому спорі щодо звільнення з-під арешту предмета іпотеки єз одного боку іпотекодержатель, право якого на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки порушує накладений арешт, а з іншого - боржник, власник предмета іпотеки та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

За обставинами справи установлено, що на підставі рішення суду про поділ майна подружжя, ухваленого після виникнення іпотеки та її реєстрації, право власності на Ѕ частину предмета іпотеки перейшло до дружини відповідача ОСОБА_4 , а арешт на предмет іпотеки було накладено в інтересах ОСОБА_3 - позивача у справі за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Наведене означає, що зобов`язаними за вимогами позивача особами є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , проте позов заявлено лише до ОСОБА_1 .

Згідно положень частини 1 статті 51 ЦПК України залучення співвідповідача допускається лише за клопотанням позивача, проте такого клопотання позивач не заявив.

Отже ураховуючи, що позивачем не визначено повний суб`єктний склад осіб, які мають відповідати за даним позовом, підстави для його задоволення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: