Номер провадження: 22-ц/813/2111/22
Справа № 947/1940/20
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна Андрія Костянтиновича про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

29 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою до акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна Андрія Костянтиновича про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна, яка надійшла через засоби поштового зв`язку 31.01.2020 року, в якій позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К. від 07.12.2018 року, індексний номер 44482668, про державну реєстрацію за АТ «УкрСоцбанк» іпотеки земельної ділянки, площею 0,07 га, кадастровий номер :27:011:0199;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К. від 07.12.2018 року, індексний номер 44483673, про державну реєстрацію за АТ «УкрСоцбанк» заборонивідчуження земельної ділянки, площею 0,07 га, кадастровий номер :27:011:0199.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2014р., укладеного з ОСОБА_2 , вона є власником земельної ділянки, площею 0,0700 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :27:011:0199.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року було залишено в силі рішення апеляційного суду Одеської області від 02.12.2016 року, яким було відмовлено у задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, 07.12.2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним А.К. було прийнято рішення про державну реєстрацію іпотеки вищевказаної земельної ділянки та рішення про обтяження земельної ділянки забороною відчуження.

Позивач вважає дані рішення державного реєстратора протиправними, мотивуючи свої доводи тим, що заяви про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію заборони були подані до неналежного суб`єкта державної реєстрації - державного реєстратора, тоді як в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» така реєстрація мала б здійснюватися нотаріусом. Крім того, на переконання позивача, в силу Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. В оскаржуваних рішеннях підставою для внесення записів реєстратором було визначено іпотечний договір та постанову Верховного Суду від 07.11.2018 р. Позивач вважає, що ототожнення двох підстав для реєстрації іпотеки не відповідає вимогам законодавства. Крім того, позивач звертає увагу на наявність внесених у 2010 році приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Тимченком Є.С. записів про припинення дії іпотеки та заборони відчуження спірної земельної ділянки, які до наступного часу є нескасованими та які в судовому порядку протиправними не визнавалися.

04 травня 2020 року позивач направила до суду уточнену позовну заяву, яка надійшла до суду 06.05.2020 року, в якій остання, посилаючись на зміни у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просить суд:

- скасувати державну реєстрацію іпотеки земельної ділянки, площею 0,07 га, кадастровий номер :27:011:0199, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на підставі рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна Андрія Костянтиновича від 07.12.2018 р., індексний номер 44482668 (іпотекодавець - ОСОБА_1 , іпотекодержатель - АТ «Альфа-банк», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк»);

- скасувати державну реєстрацію заборони відчуження земельної ділянки, площею 0,07 га, кадастровий номер :27:011:0199, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на підставі рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна Андрія Костянтиновича від 07.12.2018 р., індексний номер 44483673.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К., про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна задоволено частково. Визнано протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44482668 від 07.12.2018 року, винесене державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним А.К., стосовно нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта 01. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку: 29326199, зареєстрований 07.12.2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним А.К., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44482668 від 07.12.2018 року стосовно нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта 01. Визнано протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44483673 від 07.12.2018 року, винесене державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним А.К., стосовно нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта 01. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження: 29327028, вид обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстрований 07.12.2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним А.К., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44483673 від 07.12.2018 року стосовно нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта 01. У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-банк» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

1) суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, а саме ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 3 Закону України «Про іпотеку»;

2) суд першої інстанції не взяв до уваги докази наявності права іпотеки у Відповідача та протиправності виключення обтяжень з державного реєстру іпотек.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 15 червня 2022 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 21 червня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дослідивши зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №520/6819/14-ц суд дійшов висновку, що даною постановою іпотека не встановлювалася, тобто дане судове рішення не носить правопороджуючого характеру.

Даною постановою Верховний Суд залишив в силі рішення апеляційного суду Одеської області від 02.12.2016р. про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки у зв`язку з невідповідністю такого способу захисту вимогам закону.

Однак посилань на встановлення іпотеки даним судовим рішенням ані мотивувальна, ані резолютивна частина названої постанови не містять.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 28 березня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №08-660/057-302, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 792 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних на строк з квітня 2008 року по лютий 2023 року.

В якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором на підставі іпотечного договору від 28.03.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В., реєстраційний номер 483, ОСОБА_3 передала в іпотеку банку житловий будинок, загальною площею 550,00 кв.м та житловою плошею 178,80 кв.м, а також земельну ділянку, площею 0,0700 га, кадастровий номер :27:011:0199, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же день приватним нотаріусом Гурською О.В. накладено заборону відчуження даних об`єктів нерухомості.

На підставі Передавального акту від 15.10.2019 року АТ «Альфа-Банк» є єдиним правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідач АТ «Альфа-Банк» з цього приводу жодних заперечень в ході судового розгляду не висловлював.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості якого в силу ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» є відкритими та загальнодоступними міститься запис про припинення ПАТ «Укрсоцбанк» та про його правонаступника, яким є АТ «Альфа-Банк».

У червні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на житловий будинок, загальною площею 550,00 кв.м та земельну ділянку, площею 0,0700 га із кадастровим номером :27:011:0199, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (справа №520/6819/14-ц).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року у даній справі, залишеним в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено.

У постанові Великої Палати Верховної Суди від 07 листопада 2018 року вказано, що «25.09.2009 р. на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 2-2392/09 приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Тимченко Є.С. було знято заборону відчуження спірного житлового будинку та земельної ділянки, після чого ОСОБА_3 продала їх ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що є передчасним посилання суду першої інстанції, як на доказ про зняття заборони відчуження іпотечного майна на підставі підробленого рішення суду, на постанову прокурора Орджонікідзевського району м. Харкова про порушення кримінальної справи за фактом підроблення офіційних документів за ч.1 ст. 358 КК України від 26 січня 2010р., оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України підставою для звільнення від доказування є лише вирок суду, а ні постанова прокурора про порушення кримінальної справи за фактом.

З вищевказаних підстав не може бути визнано як доказ відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України і рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2013р.

Безпідставним є посилання представника банку на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2010р., як на доказ про використання ОСОБА_3 підробленого рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харькова, оскільки з тесту вказаного вироку чітко вбачається, що ОСОБА_3 не була засуджена за вказаним вироком саме за використання вищевказаного рішення суду.

Тому з урахуванням вищевказаних обставин неможливо вважати, що ОСОБА_2 незаконно придбала 30 серпня 2010р. предмет іпотеки з прилюдних торгів, та в подальшому за договором купівлі-продажу від 17 січня 2014р. продала ОСОБА_1 житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Судова колегія з урахуванням наведеного, також вважає передчасним висновок суду першої інстанції, що перехід права власності до ОСОБА_2 та від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відбувся без законних підстав

Також судом встановлено, що 01.09.2010 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про прилюдні торги було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житловий будинок, площею 550,00 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_2 було зареєстроване у КП «ОМБТІ та РОН»

В подальшому, 17.01.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 550,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,0700 га, кадастровий номер :27:011:0199.

Апеляційний суд також встановив, що 28.07.2014 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію іпотеки вищевказаних об`єктів нерухомості. Однак, рішенням державного реєстратора від 28.07.2014 р. № 14745026 в проведенні державної реєстрації іпотеки було відмовлено у зв`язку з тим, що заяву про державну реєстрацію обтяжень (іпотек) щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем.

Не погодившись із зазначеним рішенням, банк звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом щодо оскарження вказаних рішень.

Однак, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 р., залишеною без змін ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. та Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015 р., у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено».

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки № 197512887 від 24.01.2020 р. вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44482668 від 07.12.2018 р. державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним А.К. було проведено державну реєстрацію іпотеки земельної ділянки із кадастровим номером :27:011:0199, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (іпотекодавець: ОСОБА_3 , іпотекодержатель: ПАТ «Укрсоцбанк»).

Того ж дня, 07.12.2018р. державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним А.К. було також прийнято рішення № 44483673 про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно -вищевказаної земельної ділянки (особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 , особа, в інтересах якої встановлюється обтяження).

Підставою виникнення даних іпотеки та заборони в обох записах зазначено постанову Верховного Суду №14-343цс18 від 07.11.2018р., та іпотечний договір від 28.03.2008р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; інші обтяження відповідно до закону.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Далі, згідно з визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Застосування у зазначеному нормативному приписі розділового сполучника «або», який має семантичний відтінок протиставлення, означає взаємовиключний вибір з кількох елементів.

Згідно із частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Недiйсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Також за частиною першою статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведено інформації про обтяження майна іпотекою.

Підстави припинення іпотеки встановлені статтею 17 Закону України «Про іпотеку».

Так, за частиною першою цієї статті іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власност на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) iпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Вiдомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Отже, внесення приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Є.С. До реєстру запису про припинення іпотеки за відсутності погашення кредитного боргу та припинення потечних правовідношень, є лише квазіофіційним підтвердженням державою факту припинення іпотеки, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса.

Відтак, іпотека, яка виникла щодо спірного майна, була зареєстрована належним чином, а належні та допустимі докази того, що ця потека була припинена за визначених законодавством пiдстав вiдсутні.

Доводи, якими позивач обґрунтовує правові підстави скасування реєстраційних записів про іпотеку та заборону відчуження щодо заставного майна, переданого в іпотеку, не підтверджуються нормами закону.

У своїй уточненій позовній заяві ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника стверджує, що заяви про державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень начебто були поданi до неналежного суб`єкта державної реєстрації, посилаючись при цьому на порушення п. 23, 4 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 9 ч. 1, ч. 2 ст. 24 та ч.1 ст. 31-2 цього ж закону.

Однак, станом на час вчинення реєстраційних дій, закон у редакції, на яку посилається позивач, ще не існував.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту права власності" від 03 жовтня 2019 року внесено зміни до ряду законів та підзаконних актів, зокрема до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 1, ст. 9 із наступними змінами), зокрема:

у статті 3: частину першу доповнено пунктом 2? такого змісту: "21) одночасність ВЧИНЕННЯ нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав";

у статті 18: пункт 4 частини першої викладено в такій редакції:

"4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей

реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень"; та після частини третьої доповнено трьома новими частинами;

у частині першій статті 24: пункт 9 викладено в такій редакції:

"9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса"; розділ V доповнено статтею 31: "Особливості державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва", пункт перший якої визначає, що "1. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею."

На противагу вказаному вище нормативному врегулюванню, закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, чинній на час відповідних правовідносин (тобто на 07.12.2018), не обмежував можливість здійснення реєстрації речових прав лише таким спеціальним суб`єктом, як нотаріус.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи, у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Таким чином, посилання позивача на порушення реєстратором норм закону при здійсненні реєстраційних дій, є необґрунтованими, оскільки норми закону, що встановлює обмеження суб`єктного складу та нові вимоги до проведення реєстраційних дій з нерухомим майном набули чинності лише 02.11.2019 року.

Преамбулою Закону № 1952-IV передбачено, що цей закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Закон № 1952-IV регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень i встановлює відповідність заявлених прав.

За нормою пункту 1) частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV (в редакції від 1 січня 2013 року державний реєстратор поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих Документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний

- правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

Вiдповiдно до приписів статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у випадках, передбачених цією статтею.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України вiд 23 серпня 2016 р. № 553) затвердив Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 1127), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає суб`єктові державної реєстрації прав, нотаріусу оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком.

Разом із тим підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень слугує рішення судів, що набрали законної сили, що закріплено пунктом п`ятим частини першої статті 19 Закону № 1952-IV.

Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей мiж заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем надано реєстратору всі документи, необхідні для здійснення реєстрації відповідних речових прав, у такого реєстратора не було підстав для відмови в здійсненні реєстрації прав та виник обов`язок здійснити вказану реєстрацію.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-банк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна Андрія Костянтиновича про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк