Березівський районний суд Одеської області
20.06.2022
Справа № 494/1145/21
Провадження № 2/494/126/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2022 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Римаря І.А

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 494/1145/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Березівська міська рада Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та виділення в натурі частки із спільної часткової власності,-

В С Т А Н О В И В:

09.09.2021 року до Березівського районного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та виділення в натурі частки із спільної власності.

Під час розгляду справи, до справи доучена 03.11.2021 року уточнена позовна заява з додатками.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Дєткова О.Я.

Відповідно до розпорядження №437 від 14.12.2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ вбачається, що вказана справа підлягає повторному розподілу між суддями у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_4 .

На підставі викладеного 14.12.2021 року канцелярією суду проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи та визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А.

Ухвалою суду від 11.01.2022 року вказану справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 16.05.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Березівську міську раду Одеської області.

Ухвалою суду від 07.06.2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У своїй поовній заяві позивач посилається на те, що 04 травня 2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини будівлі павільйону по АДРЕСА_1 . Згідно п. 1, п.2 даного Договору сторони домовилися про те, що Продавець передає Ѕ частку нерухомого майна у власність другій стороні Покупцеві, а Покупець приймає нерухоме майно і сплачує за нього Продавцю грошову суму в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп. ОСОБА_1 зазначила , що виконала свої зобов`язання, вказані в п. 1. п.2 Договору купівлі - продажу нерухомого майна від 04.05.2021 року, повністю розрахувалася з ОСОБА_2 відповідно до п. 2 вказаного Договору та прийняла по Акту приймання-передачі від 04.05.2021 року придбане нерухоме майно: будівлю павільйону, загальною площею 114,8 кв.м., що складається із складу -1 (площею 26,0 кв.м.), складу-2 (площею 19,0 кв.м.), підсобного приміщення-3 (площею 6,4 кв.м.), торгового залу 4 (площею 63,4 кв.м.) , розташованого по АДРЕСА_1 .

Про виконання позивачем своїх зобов`язань свідчить також розписка, написана ОСОБА_2 про отримання коштів в сумі 75 000 грн. за продану Ѕ частку будівлі павільйону. Після повного розрахунку ОСОБА_2 згідно Договору взяв на себе зобов`язання забезпечити нотаріальне посвідчення цього Договору, домовитися з нотаріусом щодо нотаріального посвідчення договору, проінформувати позивача про час візиту до нотаріусу з вказаного питання. Але, ОСОБА_2 до цього часу зволікає і ухиляється від виконання і не оформляє право власності на придбане нерухоме майно на Позивача, як це передбачено законодавством України., відмовляючи приходити до нотаріуса за станом здоров`я, зайнятістю та відсутністю вільного часу. Крім цього, 02.03.2021 року згідно додатку №1 до висновку техніком з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 встановлено розподіл часток об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що належить співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно рішення Березівського районного суду від 04.02.2015 року. Таким чином, згідно висновку технічної інвентаризації об`єкта розподілено , що частка нежитлового будинку павільйону , належна ОСОБА_2 , становить в розмірі 114,8 кв.м., та частка нежитлового будинку павільйону, належна ОСОБА_3 , становить в розмірі 143,3 кв.м. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу майна, виділити частки майна , та припинити право спільної часткової власності на будівлі павільйону.

Відповідно до наказу Березівського районного суду Одеської області №15 ОД від 01.06.2022 року( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 31.08.2022 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку.

Також указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 23.08.2022 року..

Позивач у судове засідання 16.05.2022 року, 07.06.2022 року та 20.06.2022 р не з`явилася. Водночас, 16.05.2022 року та 04.06.2022 року надіслала на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутності у зв`язку з воєнним станом на території України та на позовних вимогах наполягає (а.с.82,90).

Відповідачі у судові засіданні 16.05.2022 року,07.06.2022року та 20.06.2022 р також не з`явилися, на адресу суду надіслали заяви про слухання справи у їх відсутності. На позовних вимогах не заперечують (а.с.83-84,91-92).

Представник третьої особи: Березівська міська рада Одеської області у судові засіданні 07.06.2022 року та 20.06.2022 р також не з`явився. Водночас,07.06.2022 року надіслав клопотання про розгляд справи за їх відсутності та проти позову не заперечують (а.с.89).

В порядку ч.2 ст. 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

За таких обстави, у зв`язку з оголошенням карантину та введенням воєнного стану на території України, наявності заяв від сторін та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача, відповідачів, третьої особи у заявах, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено: «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову».

З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Березівського районного суду Одеської області від 04.02.2015 року гр. ОСОБА_2 на праві власності належить Ѕ частка павільйону по АДРЕСА_1 , та гр. ОСОБА_3 належить Ѕ частка павільйону по АДРЕСА_1 (а.с.99-100). Рішення набрало законної сили.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».

Згідно рішення виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області №06-98 від 23.04.2021 року Ѕ частці будівлі павільйону, належній ОСОБА_2 , присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 , та Ѕ частці будівлі павільйону, належній ОСОБА_3 , присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Також встановлено, що 02.03.2021 року ФОП « ОСОБА_5 » складено окремі технічні паспорти на будівлі павільйону по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

02.03.2021 року згідно додатку №1 до висновку техніком з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 було встановлено розподіл часток об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що належить співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно рішення Березівського районного суду від 04.02.2015 року. Таким чином, згідно висновку технічної інвентаризації об`єкта розподілено , що частка нежитлового будинку павільйону , належна ОСОБА_2 , становить в розмірі 114,8 кв.м., та частка нежитлового будинку павільйону, належна ОСОБА_3 , становить в розмірі 143,3 кв.м. (а.с.10)

Крім цього. 15.03.2021 року за вих.№08 техніком з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 складено висновок , згідно якого за технічними показниками об`єкт може бути поділений на два самостійних об`єкта нерухомого майна : на нежитловий будинок павільйону загальною площею 143,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , та на нежитловий будинок павільйону загальною площею 114,8 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9) .

Водночас, згідно з пунктами 1.2, 2.1, Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна вбачається: поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.. Об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Судом також встановлено, що 04 травня 2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини будівлі павільйону по АДРЕСА_1 (а.с.14-15). З

Згідно п. 1, п.2 даного Договору сторони домовилися про те, що Продавець передає Ѕ частку нерухомого майна у власність другій стороні Покупцеві, а Покупець приймає нерухоме майно і сплачує за нього Продавцю грошову суму в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає у власність іншої сторони майно, а покупець приймає майно і зобов`язується сплатити за нього визначену грошову суму.

Про виконання договору з боку ОСОБА_1 свідчить акт прийому передачі від 04.05.2021 року (а.с.16) та розписка від ОСОБА_2 про отримання грошових коштів (а.с.62).

Суд вважає зазначити, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України право власності позивача, як абсолютне право, має бути захищене лише при доведенні самого факту порушення.

Відповідно до ст.201 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до цивільного законодавства, однією із умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Суд може застосувати до правовідносин сторін ч.2 ст.220 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, так як по укладеному між сторонами договору відбулося повне його виконання.

Відповідно до ро`зяснень, які містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст.218 та 220 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Як зазначено у позові, позивач неодноразово звертався до відповідача з метою подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак останній відмовився посилаючись на незадовільний стан здоров`я та зайнятість.

Окрім того, позивачу надано роз`яснення Суворовської державної нотаріальної контори від 12.05.2021 року про наступне: враховуючи, що 11 лисопада 2021 року ОСОБА_2 не прибув до Суворовської державної нотаріальної контори для посвідчення договору купівлі-продажу від 04 травня 2021 року, та не надав документів посвідчуючих його особу, встановити волевиявлення цієї особи на продаж Вам нерухомого майна не є можливим. Також, роз`яснено що позивач може звернутись до суду для визнання права власності на нерухоме майно (а.с.13).

Такі дії відповідача порушують права позивача.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують

при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним».

Разом з цим, суд вважає зазначити, що у пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

З аналізу вищевказаних норм права та фактичних обставин справи, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ЦПК України, оскільки по-перше, сторони при укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.04.2021 року досягли згоди з усіх істотних умов такого договору та виконали усі умови цього договору, по-друге, положення даного договору не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та держави, по-третє, відповідач з моменту укладення договору купівлі-продажу ухилився від нотаріального посвідчення цього договору та на теперішній час уникає від вчинення таких дій, суд доходить висновку про задоволення позову в частині вимог щодо визнання договору купівлі-продажу від 04.05.2021 року дійсним.

Разом з цим, згідно ч.1, ч.2 ст. 355, ч.1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України .

Отже, з урахуванням того, що згідно висновку техніка з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 від 15.03.2021 року за вих.№08 , можливий поділ нерухомого майна на два самостійних об`єкта , а саме на нежитловий будинок павільйону загальною площею 143,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , та на нежитловий будинок павільйону загальною площею 114,8 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , суд вважає, що позовні вимоги позивача про виділення в натурі часток із спільної часткової власності підлягають також задоволенню та які в свою чергу , припиняють право спільної часткової власності на будівлю-павільйону.

Згідно ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст.ст.15, 16, 183, 355, 356, 358, 364, 379, 380 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 80, 81, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа: Березівська міська рада Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та виділення в натурі частки із спільної часткової власності- задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини будівлі павільйону по АДРЕСА_1 , укладений 04 травня 2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Виділити в натурі частку спільного нерухомого майна:

- у власність ОСОБА_1 будівля павільйону , загальною площею 114,8 кв м по АДРЕСА_1 , а саме: склад-1 (площею 26,0 кв м), склад -2 (площею 19,0 кв м), підсобне приміщення -3 (площею 6,4 кв м), торговий зал -4 (площею 63,4 кв м), згідно з технічним паспортом, виданим ФОП « ОСОБА_5 » від 02.03.2021 року.

-У власність ОСОБА_3 будівлю павільйону, загальною площею 143,3 кв м по АДРЕСА_1 , а саме: торговий зал -1 (площею 63,4 кв м), коридор -2 (площею 3.1 кв м), підсобне приміщення -3 (площею 4,4 кв м), підсобне приміщення -4 (площею 6,4 кв м), склад 5 (площею 32,0 кв м), склад -6 (площею 34,0 кв м), згідно з технічним паспортом, виданим ФОП « ОСОБА_5 » від 02.03.2021 року.

Припинити право спільної часткової власності на будівлю павільйону, розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Третя особа: Березівська міська рада Одеської області (пл. Ген Плієва 9, м. Березівка Одеської області).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.06.2022 року.

Суддя І.А. Римар