ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м.Суми

Справа №588/1884/21

Номер провадження 22-ц/816/530/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ",

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Огієнка О.О., в приміщенні Тростянецького районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Сумцов Євген Станіславлович звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" (далі ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ"), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна (далі приватний нотаріус Секістова Т.І.), приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко Вадим Вікторович (далі приватний виконавець Закорко В.В.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що у жовтні 2021 року ОСОБА_1 дізналася, що відносно неї було відкрито виконавче провадження № 63757771. На запит адвоката Сумцова Є.С. приватним виконавцем Закорком В.В. було надано копію постанови від 27 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" заборгованості на загальну суму 17520 грн 04 коп., копію виконавчого напису від 12 листопада 2020 року № 2177, вчиненого приватним нотаріусом Секістовою Т.І. про стягнення з позивачки як боржника на користь відповідача заборгованості в розмірі 17520 грн 04 коп., постанову приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи з позивачки на користь відповідача. Разом з тим, за вказаним виконавчим провадженням із заробітної плати позивачки безпідставно було стягнуто на користь відповідача кошти в сумі 17520 грн 04 коп.

Вважає, що вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а стягнуті з позивачки кошти підлягають поверненню, як безпідставно набуті.

Зазначає, що заборгованість за виконавчим написом є спірною, підстави стягнення заборгованості позивачці не відомі, у постанові приватного виконавця вони не визначені. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус послався на кредитний договір № 474094 від 05 листопада 2019 року, укладений між позивачкою та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», та договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2602-20 від 26 лютого 2020 року, відповідно до якого відповідач нібито є правонаступником ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», про який позивачці нічого не відомо. Відповідачем на адресу позивачки жодних повідомлень із розрахунками заборгованості не надходило. Їй не відомо із чого складається сума вказаної заборгованості. Вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 17520,04 грн, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивачку попередньо не повідомляли, вимог про порядок погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивачки не надходило, вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Посилаючись на вказані обставини, просить:

-визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Секістової Т.І., вчинений 12 листопада 2020 року та зареєстрований у реєстрі за № 2177, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" заборгованості у розмірі 17520,04 грн, таким, що не підлягає виконанню;

-стягнути із ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на користь ОСОБА_1 у порядку повернення стягнутого за виконавчим написом приватного нотаріуса Секістової Т.І., вчиненого 12 листопада 2020 року та зареєстрованого у реєстрі за № 2177, грошові кошти у розмірі 17520,04 грн;

-стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги.

Тростянецький районний суд Сумської області рішенням від 20 січня 2022 року позов представника ОСОБА_1 адвоката Сумцова Є.О. задовольнив повністю.

Визнав виконавчий напис приватного нотаріуса Секістової Т.І., вчинений 12 листопада 2020 року та зареєстрований у реєстрі за № 2177, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" заборгованості у розмірі 17520 грн 04 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнув із ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на користь ОСОБА_1 у порядку повернення стягнутого за виконавчим написом приватного нотаріуса Секістової Т.І., вчиненим 12 листопада 2020 року та зареєстрованим у реєстрі за № 2177, грошові кошти у розмірі 17520 грн 04 коп.

Стягнув із ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 1816 грн 00 коп., а також на відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 8000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", не погоджуючись із вказаним рішенням суду, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову та у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне.

З приводу безпідставно стягнутих коштів зазначає, що підтвердженням стягнутих в рамках виконавчого провадження сум коштів на рахунок стягувача може бути звіт про здійснені відрахування та виплати. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачкою долучено звичайну відповідь виконавця на запит, який не має жодної юридичної сили, а тому на підставі даного доказу неможливо встановити яка саме сума була стягнута на рахунок стягувача.

Щодо стягнутих витрат на правничу допомогу зазначає, що із заяви про стягнення витрат на правничу допомогу вбачається, до неї не долучено доказів на підтвердження сплати клієнтом ОСОБА_1 адвокату Сумцову Є.С. винагороди в будь-якому розмірі, а тим більше в розмірі 8000 грн. В додатках до заяви про розподіл судових витрат не долучено копію фіскального чеку від 19 січня 2022 року, проте остання міститься в додатках.

Зазначає, що такі надані адвокатом послуги як: аналіз чинного законодавства, судової практики, узгодження правової позиції, ознайомлення з матеріалами справи, подання адвокатського запиту не є видами адвокатської діяльності, тобто взагалі не можуть вважатися правничою допомогою, а отже їх оплата взагалі не підлягає відшкодуванню.

На думку відповідача, заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають також критерію розумності. Представник не надає підтверджуючі документи щодо наданих ним правничих послуг клієнту, вказує лише на загальні фрази в договорі і про фіксовану вартість послуг в надзвичайно великому розмірі щодо такої категорії судових справ і не надає доказів оплати таких наданих правничих послуг. А заявлена до стягнення сума є неспівмірною із наданими правничими послугами.

Звертає особливу увагу суду на те, що фіскальний чек від 19 січня 2022 року не був надісланий на адресу відповідача, хоч і зазначений в переліку додатків до заяви про розподіл судових витрат, що виключає прийняття даного доказу у відповідності до ч. 9 ст. 83 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів того, що виконавчий напис вчинено нотаріусом за наявності всіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172; приватним нотаріусом не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника; матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з тим, що суд визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, то дійшов висновку, що і стягнення на його підставі грошових коштів із позивачки на користь відповідача є протиправним, а тому стягнуті з позивачки за спірним виконавчим написом кошти підлягають поверненню відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2020 року приватним нотаріусом Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2177, за яким звернуто стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», якому ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2602-20 від 26 лютого 2020 року відступило право вимоги, за кредитним договором № 474094 від 05 листопада 2019 року, укладеним між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 , за період із 26 лютого 2020 року по 28 жовтня 2020 року, в розмірі 17020,04 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5000,01 грн; заборгованості за відсотками та комісіями у розмірі 12020,03 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення складає 17520,04 грн, у тому числі 500,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріуса (а. с. 14).

Відступлення ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» прав вимоги за кредитними договорами ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» підтверджується договором відступлення прав вимоги за №2602-20 від 26 лютого 2020 року та Реєстром прав вимог №1 до вказаного договору (а. с. 90-99).

На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 2177 від 12 листопада 2020 року, приватним виконавцем Закорком В.І. постановою від 27 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження № 63757771 (а. с. 13).

Також приватним виконавцем постановою від 01 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 63757771 було звернуто стягнення на доходи позивачки, які вона отримує у ДП «КЮНЕ І НАГЕЛЬ» (а. с. 15).

Відповідно до відповіді приватного виконавця Закорка В.В. виконавче провадження № 63757771 щодо примусового виконання виконавчого документу, а саме виконавчого напису 2177 від 12 листопада 2020 року, виданого приватним нотаріусом Секістовою Т.І., дане виконавче провадження закрито у зв`язку з повним виконанням, стягнуто заборгованості в сумі 17520,04 грн, винагорода приватного виконавця в розмірі 1752,00 грн, витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 300 грн (а. с. 16).

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме:

п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»;

доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу»,

п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В даній справі встановлено, що кредитний договір № 474094 від 05 листопада 2019 року, укладений між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 нотаріально не посвідчувався.

Вчиняючи 12 листопада 2020 року виконавчий напис № 2177 приватний нотаріус Секістова Т.І. неправомірно керувалася п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час у відповідній частині була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду, що з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування відсотків та комісії за кредитним договором № 474094 від 05 листопада 2019 року є безпідставним, а отже заборгованість не є безспірною.

Зазначене дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 3884 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, а доводи апеляційної скарги про те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості і зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною не ґрунтуються на матеріалах справи.

Стосовно вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь в порядку повернення стягнутих з неї за спірним виконавчим написом коштів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

В даній справі встановлено, що виконавче провадження по виконанню виконавчого напису № 2177 від 12 листопада 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Секістовою Т.І. завершено у зв`язку з повним виконанням, що підтверджується як листом приватного виконавця Закорка В.В. так і інформацією з АСВП.

Щодо тверджень скаржника, що відповідь виконавця на запит, не має жодної юридичної сили, а тому на підставі даного доказу неможливо встановити яка саме сума була стягнута на рахунок стягувача, колегія суддів зауважує, що відповідач, в свою чергу, доказів того, що з позивачки стягнуто на його користь суму коштів в іншому розмірі, не надав.

Оскільки виконавчий напис № 2177 від 12 листопада 2020 року обґрунтовано визнано судом таким, що не підлягає виконанню, тобто правові підстави набуття відповідачем 17520,04 грн на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки зазначеної грошової суми в порядку повернення стягнутих з неї за спірним виконавчим написом коштів.

Колегія суддів також не погоджується з доводами ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» щодо стягнутих судом витрат на правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу .

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Сумцов Є.С. (а. с. 19).

Разом з першою заявою по суті спору, а саме у позовній заяві було подано орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу, які позивачка очікує понести у зв`язку з розглядом справи на суму 8000 грн.

21 грудня 2021 року до суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, яке мотивоване тим, що середній розмір заробітної плати у Сумській області за жовтень 2021 року становить 12005 грн, тому витрати адвоката за половину робочого дня, на думку відповідача, становить 300 грн. Крім того, зазначив, що до позовної заяви не було додано доказів на підтвердження оплати правової допомоги (а. с. 54-57).

20 січня 2022 року представником позивачки було подано місцевому суду заяву про розподіл судових витрат разом з копіями договору про надання правової допомоги, акт-приймання передачі наданих послуг, фіскальний чек про оплату правової допомоги на суму 8000 грн (а. с. 116-121).

Відповідно до п. 1.1, 3.1 договору про надання правової допомоги від 10 листопада 2021 року адвокат приймає доручення клієнта на надання правової допомоги, надаючи її на умовах та в межах, передбачених цим договором та законодавством України, а клієнт приймає правову допомогу і здійснює сплату гонорару та погашення витрат на надання цієї допомоги. За виконання доручення клієнт зобов`язаний сплатити адвокату кошти (гонорар), розмір та строк сплати визначається додатком до договору (а. с. 118-119).

Згідно п. 3 додатку № 2 від 10 листопада 2021 року до договору про надання правової допомоги від 10 листопада 2021 року за виконання доручення у вказаній справі клієнт зобов`язуться сплатити адвокату кошти (гонорар) в загальній сумі 8000 грн, розрахунок якої разом з обсягом наданої правової допомоги викладається в актах-приймання передачі наданих послуг (а. с. 119, на звороті).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

З урахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, ціни позову, та значення справи для відповідачки, колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 8000 грн відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності.

Стосовно доводів скаржника, що до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не було долучено доказів на підтвердження сплати ОСОБА_1 адвокату Сумцову Є.С. винагороди, слід зазначити, що сплата позивачкою адвокату Сумцову Є.С. гонорару на суму 8000 грн підтверджується відповідним фіскальним чеком від 19 січня 2022 року, що міститься в матеріалах справи (а. с. 121).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи предмет позову, дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 січня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина