КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/6446/21 Головуючий у І інстанції Винниченко Л.М.
Провадження №22-ц/824/3307/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лілякевич Анна Анатоліївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач ОСОБА_1 , яка є її матір`ю, перебувала у зареєстрованому шлюбі з її батьком ОСОБА_4 з 03 листопада 2001 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2018 року у справі № 755/9254/18 шлюб між її батьками було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_4 трагічно загинув.

Спадкоємцями останнього є вона, як єдина донька, та рідна матір спадкодавця - її бабуся ОСОБА_3 (відповідач).

Нотаріусом відповідно ст. 71 Закону України «Про нотаріат» відповідачу ОСОБА_1 на половину спільного майна було видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя у разі смерті одного з колишнього подружжя.

Проте ОСОБА_1 згоду на виділення частки в с спільному сумісному майні подружжя, яким є квартира АДРЕСА_1 не давала.

Ця квартира була набута її батьками під час їх перебування у шлюбі 15.06.2004 року, проте фактично за зароблені кошти її батька, який був єдиним годувальником в сім`ї та повністю забезпечував її матір. Правовстановлюючий документ на спірну квартиру було видано на ім`я її матері ОСОБА_1 .

Спадкова справа Київським міським приватним нотаріусом Лілякевич А.А. була відкрита за заявою позивача від 16.07.2020 року про прийняття спадщини. За повідомленням нотаріуса, за відсутності правовстановлюючих документів, оформлених на ім`я її загиблого батька, квартира АДРЕСА_1 не може бути включена до складу спадкової майна.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ј частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .У іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 675 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Шаповалова А.М., звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що спірна квартира була придбана за інвестиційним договором, укладеним 09.04.2003 року. Таким чином, порядок набуття спірного майна та його правовий режим повинні визначатися відповідно до положень Кодексу про шлюб та сім'ю України,який був чинним на час набуття спірного майна, а поділ майна подружжя повинен здійснюватись за правилами, передбаченими Сімейним кодексом України.

При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, поданим відповідачем ОСОБА_1 на підтвердження факту, що спірна квартира на є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана за власні кошти ОСОБА_1 . Такими доказами є: Інвестиційний договір від 09.04.2003 року, копія Акту №425 від 23.08.2004 року про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом будинку, витяг з Наказу начальника Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 11.04.2003 року №50-Н, про залучення інвестицій на житлове будівництво, а також довідка Державної госпрозрахункової організації «Житло-Інвест» від 22.04.2003 року.

Апелянт зазначає, що саме на позивача ОСОБА_2 покладається тягар доказування щодо того, що її покійний батько приймав участь у інвестуванні спірного нерухомого майна, однак жодних доказів на підтвердження цієї обставини позивачем не подано.

Представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Тетарчук І.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання заперечує проти доводів апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, враховуючи, що свідоцтво про право власності на квартиру, яка є предметом спору, видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 15 червня 2004 року, зареєстровано в Київському БТІ 22 червня 2004 року Зазначене свідчить, що квартира, як об`єкт нерухомого майна, почала існувати саме в період дії Сімейного кодексу України, положення якого були вірно застосовані судом першої інстанції.

Представник позивача також зазначає, що апелянт в тексті апеляційної скарги цитує норми права щодо презумпції права спільної сумісної власності подружжя і абсолютно вірно зазначає, що тягар доказування покладається на того з подружжя, хто таку презумпцію спростовує. Однак, відповідач невірно тлумачить ці норми в частині покладення на спадкоємицю ОСОБА_2 такого тягаря доказування, адже позивач звернулась з позовом про визнання права власності в порядку спадкування саме на частку, яка належала її батькові в момент смерті, не просить визнати об`єкт нерухомого майна особистою власністю її батька.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на суперечливість позиції відповідача ОСОБА_1 щодо спільного майна, нажитого за час проживання із чоловіком у шлюбі. З однієї сторони вона не заперечувала проти отримання свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя на квартиру по АДРЕСА_2 та автомобіль, а з другої сторони заперечує, що спірна квартира по АДРЕСА_2 придбана в період шлюбу. Між сторонами не укладався шлюбний договір та договір про поділ майна подружжя, що свідчить про презумпцію права спільної сумісної власності щодо всього майна, яке було придбане за час проживання у шлюбі.

Інших відзивів до суду апеляційної інстанції не надійшло.

08.02.2022 року відповідач ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги, які слід залишити без розгляду у зв`язку із порушенням апелянтом передбачених у ст. 354, ч. 1 ст. 364 ЦПК України строку на подання таких доповнень.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на викладені у скарзі доводи.

Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Татарчук І.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, у зв`язку із чим, керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду визнала за можливе розгляд справи за відсутності цих осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інтанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8).

Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2001 року (копія свідоцтва про одруження - а.с. 7).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2018 року у справі № 755/9254/18, яке набрало законної сили 08.10.2018 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 9, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (копія свідоцтва про смерть - а.с. 11).

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А., вбачається, що заяви про прийняття спадщини подавали: позивач ОСОБА_2 - 16.07.2020 (а.с. 120); відповідач ОСОБА_1 - 12.06.2020 (а.с. 133); відповідач ОСОБА_3 , яка є матір`ю спадкодавця - 13.07.2020 (а.с. 131, 132).

Відповідно положень ст. 1261 ЦК України,у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, позивач та відповідач ОСОБА_3 , як донька та матір спадкодавця ОСОБА_4 , являються спадкоємцями за законом першої черги.

Предметом спору є частка квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 15.06.2004 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 15), реєстраційного напису на правовстановлюючому документі від 22.06.2004 за № 44125 (а.с. 16), інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.12.2020 КВ-2020 № 39725 (а.с. 14), квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А. від 07.04.2021 року було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на ім`я померлого ОСОБА_4 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19, 20).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вищевказане спірне нерухоме майно було набуте у період перебування в зареєстрованому шлюбі відповідача ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на його Ѕ частину у вказаному об`єкті нерухомого майна, у зв`язку із чим позивач, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після померлого батька, в тій частці, яка їй належить, з урахуванням прав іншого спадкоємця - матері померлого.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За правилами ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначене положення кореспондується з положенням частини третьої статті 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Вказане вище свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15, від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18, від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 15 червня 2020 року у справі № 636/4052/18.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно зазначив, що жодних доказів на підтвердження факту набуття у власність квартири АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_1 за кошти, які належали їй особисто, останнясуду не надала та про такі заявлено не було.

Норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, які були чинними на час реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а також на час підписання Інветиційного договору № 43-1718 від 09.04.2003 року та внесення коштів за цим договором є аналогічними за своїм змістом.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відповідно до статті 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно зі ст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що кошти, внесені за Інвестиційним договором № 43-1718 від 09.04.2003 року, є її особистими коштами, не надала доказів джерела походження таких коштів.

Отже, презумпція спільності права власності подружжя на придбану в період шлюбу з ОСОБА_4 спірну квартиру відповідачем ОСОБА_1 не спростована, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 належала подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Згідно зі статтею 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що позивач не має права на спадкування після смерті батька у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не оформив право власності на частину спірної квартири.

Спірне нерухоме майно було набуте ОСОБА_1 у період шлюбу зі спадкодавцем, а тому не відноситься до майна, яке є її особистою приватною власністю, а отже на підставі статті 1226 ЦК України ОСОБА_2 має право на спадкування частки її батька у праві спільної сумісної власності, що з урахуванням двох спадкоємців першої черги за законом, становить ј частки.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.