ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3795/22 Справа № 175/3065/21 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Володимирівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що її батьку на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстровим №1970, належало домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., та на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстровим №1971, належала земельна ділянка площею 0,15 га з кадастровим номером №:05:010:0053, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач посилалася на те, що АТ КБ «ПриватБанк» виселив її батька з будинку та зняв з реєстрації на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року від №2-175/1154/13, яким було звернуто стягнення на будинок її батька зі зняттям його з реєстраційного обліку. Позивач єдина дитина ОСОБА_4 , має власну квартиру у м. Дніпрі, тому прийняла свого батька у свою сім`ю. У ОСОБА_4 відсутнє будь-яке житло та він ніде не був зареєстрований. У квартирі своєї доньки ОСОБА_4 не став реєсруватися, щоб за адресою його реєстрації доньку не терирозували колектори. Весь час до самої смерті ОСОБА_4 постійно проживав разом зі своює донькою (окрім часу коли він як етнічний іудей їздив на безкоштовне лікування від СНІДУ до Німечинни). Протягом 6-ти місяців після смерті батька позивач ОСОБА_2 зверталася до нотаріуса за консультацією з приводу оформлення спадщини, але їй повідомили, що якщо її батько останній час до своєї смерті постійно з нею проживав, то немає необхідності додатково витрачати кошти та подавати заяву про прийняття спадщини, адже вона вже її прийняла відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України та може після спливу 6-ти місяців у будь-який час звернутися до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину. Але у нотаріуса позивачу не роз`яснили, що доказом спільного проживання є саме спільна реєстрація зі спадкодавцем, а не постійне проживання. Саме тому вона була вимушена звернутися до суду.

На підставі наведеного позивач просила суд встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_2 , разом зі спадкодавцем, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини; визнати недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., укладений 23 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 626; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, укладений 23 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 629; визнати за нею, ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:010:0053; витребувати від ОСОБА_1 на її, ОСОБА_2 користь нерухоме майно: домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року позовні вимоги задоволено. Встановлено факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем, ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Визнано недійсними договір дарування від 23.05.2018 року житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 626, та визнано недійсним договір дарування від 23.05.2018 року земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:010:0053, зареєстрований в реєстрі за №629, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька, ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:05:010:0053.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спірні домоволодіння та земельну ділянку.

Стягнуто з Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 4 090 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк, кожен окремо, просять рішення суду скасувати та увалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Так, апеляційна скарга банку обгрунтована тим, що у суду першої інстанції не було правових підстав для встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем на момент його смерті з огляду на його проживання за межами України. Крім того, помилковим є висновок суду про витребування спірного нерухомого майна, оскільки ОСОБА_4 уповноважив банк на його продаж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначено про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання позивача з батьком, ОСОБА_4 , на момент його смерті та визнання за ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно з огляду на те, що воно вже зареєстровано за позивачем.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення у даній справі не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть за реєстровим номером S 479/2017, виданим відділом РАЦС Штольберг (Рейнланд), перекладеним з німецької мови на українську мову перекладачем ОСОБА_5 , справжність підпису якої посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В.А.

05 вересня 2007 року між ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № DNDVGK00000435, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 670 790,00 доларів США із сплатою 14,9 процентів річних на строк до 06 вересня 2027 року.

На підставі договорів купівлі-продажу від 05 вересня 2007 року ОСОБА_4 придбав домоволодіння загальною площею 577,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,15 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння та договором купівлі-продажу земельної ділянки. Вищевказані договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. та зареєстровані в реєстрі за №1971 та №1790, відповідно.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав банку в іпотеку домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_4 , шляхом надання ПАТ КБ «Приватбанк» права на його продаж в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 3 979 400,00 грн, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, його переплануванням та перебудовою, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселено ОСОБА_4 з житлового будинку по АДРЕСА_1 зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

14 липня 2015 року відповідно до протоколу проведення аукціону з реалізації нерухомості, що є предметом застави, ОСОБА_7 придбала на торгах житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 1 616 000, 00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року по цивільній справі №2-175/1154/13, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін, за ОСОБА_8 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053 та домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м.

Після ухвалення вищевказаного рішення першої інстанції, ОСОБА_4 було виселено з домоволодіння АДРЕСА_1 , та знято з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, внаслідок чого ОСОБА_4 почав проживати разом зі своєю донькою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

25 липня 2017 року ОСОБА_3 продала спірні домоволодіння та земельну ділянку ОСОБА_9 на підставі договорів купівлі-продажу від 25 липня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О.І.

В свою чергу, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 продав спірні домоволодіння та земельну ділянку ОСОБА_10 на підставі договорів купівлі-продажу від 04 серпня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року визнано недійсними з моменту вчинення договори купівлі-продажу вищезазначених житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які посвідчені 25.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. та зареєстровані в реєстрах за №24 та №25 відповідно; було визнано недійсними з моменту вчинення договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв.м., договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована за тієюж ж адресою, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:010:0053, посвідчені 04.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. і зареєстровані в реєстрах за №716 та №717. Також зазначеним рішенням припинено право власності на вищезазначене нерухоме майно за його попереднім власником, ОСОБА_10 , та визнано право власності ОСОБА_3 . Зазначене рішення ніким не оскаржувалося. Тому на підставі вищезазначеного рішення суду від 23 січня 2018 року ОСОБА_3 знову стала власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

23 травня 2018 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 577,5 кв. м, житловою площею 256,8 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровськогоміського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за №626 вартість дарунка сторони уцьому договорівизначили в 1 (одну) гривню, та договір дарування земельної ділянки, площею 0,15га, що розташована по за адресою АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибнаділянка), кадастровий номер:05:010:0053, також посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міськогонотаріального округу Вакуленко С.О. і зареєстрований в реєстріза №629.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року по цивільній справі №175/3343/15-ц були скасовані та ухвалено нове рішення, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на вищезазначене нерухоме майно.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що після виселення її батька з будинку за адресою АДРЕСА_1 , він проживав з нею у її квартирі, що є підставою для встановлення факту її проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. У свою чергу, встановлення даного факту є підставою для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування, визнання недійсним договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що постановою нотаріуса від 22 серпня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з інформаційною довідкою Департаменту адміністративних послуг від 29 січня 2019 року, інформація щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання померлого ОСОБА_4 відсутня. (т.1 а.с.18)

Зазначені обставини свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем на момент його смерті не грунтуються на вимогах закону, оскільки даних про місце проживання або реєстрації самого спадкодавця у матеріалах справи немає, що унеможливлює встановлення факту проживання позивача з її батьком.

При цьому, матеріали справи містять інформацію про періодичний перетин кордону ОСОБА_4 протягом 2017 року, ОСОБА_4 03.03.1999 року був прийнятий на консульський облік у Посольстві України ФР Німеччина у м.Бонн, у свідоцтві про смерть ОСОБА_4 його постійним місцем проживання зазначено ОСОБА_12 .

Що стосується акту про постійне проживання від 22 січня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_4 постійно до дня своєї смерті проживав зі своєю донькою у її квартирі, то апеляційний суд дає йому оцінку у сукупності з іншими доказами та вважає, що він не може бути доказом позовних вимог про встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті з урахуванням інших наявних у матеріалах справи доказів.

Зазначені обставини свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для встановлення факту проживання позивача ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_4 на момент його смерті без встановлення факту місця його проживання є помилковим.

З огляду на те, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування, визнання недійсним договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння є похідними від позовних вимог про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, то у їх задоволенні також слід відмовити.

На підставі статті 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", кожного окремо, судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 18 405 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Володимирівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 18 405 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 18 405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко