Справа № 367/8558/19
Провадження №2/367/1029/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22 лютого 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по аліментам,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по аліментних зобов`язаннях в сумі 131310, 75 коп., стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 19 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського РУЮ Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №51. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2014 року по цивільній справі № 139/784/14- ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. У період зареєстрованого шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у колишнього подружжя народилась донька, ОСОБА_3 , про що 07 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області було складено відповідний актовий запис № 36.

Після розірвання шлюбу малолітня донька, ОСОБА_4 залишилась проживати разом із позивачем. Службою у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_4 , 2012 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 та надано акт обстеження житлово-побутових умов проживання, відповідно до якого матір`ю створено задовільні умови проживання для дитини, які відповідають встановленим нормам. Малолітня ОСОБА_4 має окрему кімнату, облаштовану усім необхідним для повноцінного проживання, виховання та розвитку дитини. Позивачкою створені добропорядні стосунки в родині.

Вказує, що вона дбає про здоров`я малолітньої доньки ОСОБА_4 , цікавиться її успіхами в навчальному процесі, приймає активну участь в життєдіяльності класу, прикладає зусиль для всестроннього розвитку дитини, своєчасно вносить оплату за навчальні посібники та харчування доньки, а також своєчасно забирає дитину зі школи.

Позивач зазначає, що малолітня донька ОСОБА_4 перебуває на її повному фінансовому безпеченні, вона офіційно працевлаштована, отримує заробітню плату та в цілому позитивно характеризується за місцем роботи. Одночасно, відповідач не виконує свій обов`язок, пов`язаний зі сплатою аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01.08.2019 склала 87540 грн. 50 коп. Царичанським районним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області до гр. ОСОБА_2 застосовані заходи примусового виконання, а саме винесено постанови про обмеження в праві полювання, в праві керування транспортними засобами, в праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, в праві виїзду за межами України. Окрім цього, на Відповідача був накладений штраф на користь Позивачки в розмірі 50 % від суми заборгованості в сумі 43 770 грн. 25 коп.

ОСОБА_1 вказує, що відповідач тривалий період не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується із дитиною та не знає її вподобань; не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

В сукупності вищезазначені обставини свідчать про ухилення відповідача від своїх батьківських обю`язків, пов`язаних із вихованням та утриманням доньки ОСОБА_4 , 2012 р.н., що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно останньої. Відтак, позивачкою до Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради було подано відповідну заяву про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , 2012 р.н. Орган опіки та піклування Бучанської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , 2012 р. н.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі оголошенням на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Із копії свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області 07 серпня 2012 року, вбачається, що батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний актовий запис №36.

Відповідно до копії рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2014 року, розірвано шлюб між ОСОБА_6 , 1984 року народження та ОСОБА_2 , 1980 року народження, який зареєстровано 19 серпня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського РУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 51.

Із копії акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.09.2019 вбачається, що на підставі письмового звернення громадянки ОСОБА_1 з метою обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання - задовольні, відповідають встановлених нормам. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, облаштована усім необхідним для повноцінного проживання, виховання та розвитку дитини.

Відповідно до наданої характеристики на ученицю ОСОБА_3 , лише мама цікавиться успіхами своєї дитини, приймає активну участь в житті класу, прикладає зусиль для всестороннього розвитку дитини. Велику увагу приділяє здоров`ю своєї дитини. Своєчасно оплачує за навчальні посібники та харчування своєї дитини. Після навчальних занять за дитиною своєчасно приходить мама або братик.

Відповідно до копії висновку Органу опіки та піклування Бучанської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , видно, що орган опіки та піклування, діючи виключно в інтересах малолітньої дитини та дбаючи про її краще майбутнє, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , 1980 року народження, відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не бере участі у вихованні дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови національних, історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 20 від 19.12.2008 р. - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст. 5 Сімейного кодексу України - держава охороняє сім`ю, та бере під свою охорону кожну дитину сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування.

В ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України зазначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» (заява від 07 грудня 2006 року N931111/04) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 1-.січня 2008 року у справі «Кірнс проти Франції» заява №35991/04 - Kearns v. France)

В основу правової позиції слід керуватись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, стабільності та матеріальної забезпеченості.

В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини, звертаємо увагу суду, що в даному конкретному випадку питання захисту права та законного інтересу полягає у не можливості реалізовувати свої права та законні інтереси будучи без батьків та законного представника.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання є та у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Також суд враховує положення Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблелею ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права

Статтею ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , 1980 року народження, відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України визначено, що кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до наданої позивачем довідки про неотримання аліментів від 04.07.2019, виданої старшим державним виконавцем Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Царичанського районного відділу державної виконавчої служби В. Ю. Нестеренко, станом на 31.04.2019 заборгованість ОСОБА_2 щодо сплати аліментів становить 84315, 10 грн.

Відповідно до ст. 196 СК України, в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, при відсутності спору щодо розміру заборгованості, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Стягнення аліментів, в тому числі і заборгованості, проводиться Царичанським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в порядку виконавчого провадження, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що заборгованість зі сплати аліментів повинна стягуватися виконавчою службою, а ухвалення судом нового рішення про стягнення заборгованості зі сплати аліментів призведе до повторного (подвійного) стягнення суми заборгованості з відповідача, при цьому позивачем не заявлено вимог про стягнення неустойки (пені), в суду немає відомостей про наявність спору щодо розміру заборгованості по аліментах, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі статями 150, 155, 164, 166, 181-182 СК України та керуючись статтями 2, 12, 81, 89, 258-259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по аліментам - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 (1980 року народження) батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 (1980 року народження) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук