Справа № 199/8873/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Ткаченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про виселення, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між ними та ОСОБА_1 28 березня 2008 року укладено кредитний договір N DNC0GI, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 291600.00 грн, з кінцевим строком повернення до 28 березня 2015 року.

01.08.2008 року було укладено додаткову угоду N DNC0GI до кредитного договору № DNC0GI від 28.03.2008 року змінити валюту на Долар США. Згідно додаткової угоди N DNC0GI від 01.08.2008 року до кредитного договору № DNC0GI від 28.03.2008 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив валюту кредиту з гривні на Долар С`ША. В зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_1 зазначена в п. 8.1 Додаткової угоди на дату укладання додаткової угоди становить 61254,517 Долар США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 28.03.2008 р. укладено договір іпотеки. Згідно з п. 1.1 договору іпотеки ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 46.20 кв.м., житловою 29,8 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Майно належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 388 850 гри. 00 коп.

Відповідно до п. 1.7.1 договору іпотеки від 28.03.2008 р. визначений обов`язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження Майном без письмової згоди Іпотекодержателя. Проте, вказаний обов`язок відповідач порушив, зареєструвавши у вказаному будинку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У зв`язку з вищевикладеним, просять виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою від 30.11.2021 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

29 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову посилаючись на те, що підставою для позову є твердження позивача про нібито порушення вимог пункту 1.7.1 договору іпотеки від 28.03.2008р. При чому Позивач стверджує на наявність порушення, а саме - передання в користування квартири - предмету іпотеки третім особам без згоди Іпотекодержателя

Вважає, що Позивачу зміст договору іпотеки від 28.03.2008р. не надає підстави для висунення наявних позовних вимог. У п. 1.7.1 договору іпотеки зазначено: «Іпотекодавець не має права без письмової згоди Іпотекодержателя вчиняти будь-які дії, що можуть вплинути, як безпосередньо, так і опосередковано, як тепер, так і в майбутньому, на кількісні та якісні показники Предмету іпотеки......

Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_2 - була набута ОСОБА_1 до укладення договору іпотеки 22.09.2006р. на підставі договору купівлі-продажу. Зазначене підтверджує зміст п.1.2 договору іпотеки від 28.03.2008р., що додається до позовної заяви.

На момент укладення договору іпотеки 28.03.2008р. в квартирі були зареєстровані: ОСОБА_1 /іпотекодавець/ (з 02.11.2007р., 10.04.2008р. був виписаний, а потім 22.04.2008р. знов зареєстрований у квартирі); ОСОБА_2 (з 06.11.2007р.); ОСОБА_4 (з 14.11.2006р.).

Таким чином на момент укладання договору іпотеки 28.03.2008р., Позивач був добре обізнаний про реєстрацію в квартирі осіб, що є членами родини ОСОБА_1 ..

Член родини ОСОБА_3 була зареєстрована 06.02.2009р. у квартирі, що надана в іпотеку. Про намір провести реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 в квартирі Іпотекодержатель був письмово поінформований 17.01.2009р.. Заперечень проти місця реєстрації ОСОБА_3 від Іпотекодержателя КБ «Приватбанк» не надходило.

Додатково зазначає, що Іпотекодержатель - КБ «Приватбанк» постійно порушував умови укладеного кредитного договору та договору іпотеки та між ними постійно точаться судові спори з приводу наявності заборгованості за кредитним договором.

18 січня 2022 року представник позивача надав відповідь на відзив в якій зокрема зазначив, що відповідачем не надано жодних належних доказів стосовно звернення до позивача з питанням реєстрації осіб у житловому приміщені, що є предметом іпотеки. Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження згоди позивача на реєстрацію осіб у житловому приміщені, що є предметом іпотеки.

Ухвалою від 12 травня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судову справу до розгляду по суті.

03 червня 2022 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не скористались правом надання відзиву на позов.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 28 березня 2008 року укладено кредитний договір N DNC0GI, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 291600.00 грн, з кінцевим строком повернення до 28 березня 2015 року.

01.08.2008 року було укладено додаткову угоду N DNC0GI до кредитного договору № DNC0GI від 28.03.2008 року змінити валюту на Долар США. Згідно додаткової угоди N DNC0GI від 01.08.2008 року до кредитного договору № DNC0GI від 28.03.2008 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив валюту кредиту з гривні на Долар С`ША. В зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_1 зазначена в п. 8.1 Додаткової угоди на дату укладання додаткової угоди становить 61254,517 Долар США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 28.03.2008 р. укладено договір іпотеки. Згідно з п. 1.1 договору іпотеки ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 46.20 кв.м., житловою 29,8 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Майно належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 388 850 гри. 00 коп.

Відповідно до п. 1.7.1 договору іпотеки від 28.03.2008 р. визначений обов`язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження Майном без письмової згоди Іпотекодержателя.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України "Про іпотеку", не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9, частинами першою, четвертою статті 156 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною другою статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з частиною четверною статті 29 ЦКУ країни місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до частин другої, третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зобов`язано батьків або інші законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Частинами першою, другою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення встановлені у статті 109 ЖК УРСР.

Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що стаття 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі N 6-1049цс15, від 03 лютого 2016 року у справі N 6-1449цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 520/7281/15-ц (провадження N 14-49цс19).

За таких обставин суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не порушував умови іпотечного договору при реєстрації членів своєї сім`ї у спірному будинку, а виселення відповідача та членів його сім`ї із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, неможливе без надання іншого постійного жилого приміщення. Крім того, суду не надано доказів наявності, на час вирішення судом даного спору, судового рішення або виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку є похідними вимогами від виселення відповідача та членів його сім`ї та зважаючи на те, що вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині виселення не підлягають задоволенню, відповідно похідна вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню теж не підлягає.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 15, 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 158, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про виселення - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2022 року.

Суддя О.О. Богун

03.06.2022