Справа № 450/612/21 Провадження № 2/450/67/22
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

20 січня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Гев`як Ю.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити клопотання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,-

встановив:

Пустомитівським районним судом Львівської області розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідачі подали на адресу суду клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 450/3026/21 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобов`язання до вчинення дій, а саме зобов`язання ОСОБА_4 за власні кошти демонтувати самовільну прибудову. Клопотання мотивує тим, що Позивач ОСОБА_4 мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідачі створюють перешкоди у виділенні у натурі частки у житловому будинку у АДРЕСА_1 , що є у спільній частковій. Як вбачається з справи про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності позовні вимоги грунтуються на тому, що за період проживання у спірному будинку між сторонами існує усталений порядок користування приміщеннями, де загальна площа будинку 242,3 м.кв. Позивач є власником 1/2 частки, а Відповідачу-1 ОСОБА_3 та Відповідачу-2 ОСОБА_2 , належить 1/2 частка житлового будинку, у рівних частках по 1/4 кожному. Оскільки позивач ОСОБА_4 перелічував приміщення згідно технічного паспорта, та не вказав по-перше приміщення сіни-1, що мають площу 12,2 м.кв., а також не вказав що до будинку з фасадної сторони ОСОБА_4 самовільно здійснено прибудову орієнтованою площею 9 кв.м. (Дана прибудова замінила навіс, який існував до 2017 року і займав площу 2 кв.м.). Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 26 липня 2021 року подали позов до суду про зобов`язання до вчинення дій ОСОБА_4 , а саме просять зобов`язати ОСОБА_4 за власні кошти демонтувати самовільну прибудову. Таким чином, поки не буде вирішено питання про вищезазначену прибудову, тобто демонтаж такої, вирішення вказаної цивільної справи неможливе.

Відповідачі в судовому засіданні подане клопотання підтримали, просили таке задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні, заперечив, щодо задоволення заявленого клопотання про зупинення провадження у справі.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання, слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідачі зазначають, що подальший розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, є на їх думку об`єктивно неможливим, до вирішення цивільної справи № 450/3026/21 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобов`язання до вчинення дій.

Суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення; 4-1) звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Перелік обставин що зумовлюють право суду зупинити провадження у справі встановлено ст. 252 ЦПК України.

Виходячи із змісту клопотання відповідачів про зупинення провадження у справі вбачається, що такі наполягають на зупиненні провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до другого речення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України при вирішенні питання про зупинення провадження суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16 та від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі. При цьому зупинення провадження у справі не може суперечити принципу ефективності судового процесу, направленого на недопущення затягування розгляду справи.

Аналогічна правова позиція та висновки щодо необхідності зазначення обгрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи зазначені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 308/5006/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 1522/27468/12.

Зупиняючи провадження у справі, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють оцінити обставини які є предметом розгляду (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 910/12694/18).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Зупинення провадження у справі лише за формальних підстав наявності іншого судового провадження суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Саме такі сталі правові висновки щодо застосування норм ст. 251 ЦПК України наведено й у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 761/47606/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 752/4653/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 766/8633/17, від 20 лютого 2020 року у справі № 824/215/19 та у низці інших.

При цьому Верховний Суд неодноразово підкреслює у своїх висновках, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено право особи на справедливий судовий розгляд. Таке право кореспондується з обов`язком добросовісно використовувати як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу і вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створених учасником справи перепонах для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії , пункти 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Смірнова проти України ).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, клопотання відповідачів про зупинення провадження у справі не містить встановлених процесуальним законом мотивів на обгрунтування висновку про неможливість суду самостійно встановити та оцінити коло обставин, які входять до предмету доказування та судового розгляду у даній справі.

Із заявленого клопотання та наданих відповідачами в підготовчому засіданні обґрунтувань суд не встановив необхідних умов для зупинення провадження у справі, які передбачені ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Отже, суд приходить до висновку, що визначені законом підстави для зупинення провадження відсутні, а відтак клопотання відповідачів про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 223, 240, 251, 252, 258 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

взадоволенні клопотання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі,- відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяН. Б. Добош