П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Бисаги Т.Ю., Мацунича М.В.

за участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Навроцький Володимир В`ячеславович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2021 року у складі судді Логойди І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» із залученням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання недійсним договору про надання послуг водопостачання і водовідведення №680 від 17.04.2015 року,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Навроцький В.В., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» із залученням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання недійсним договору про надання послуг водопостачання і водовідведення №680 від 17.04.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. У 2005 році побудувала житловий будинок та літню кухню по АДРЕСА_1 . У період 2010-2015 року неодноразово зверталась разом з іншими мешканцями до Управління водоканалу із прохання провести воду, але їм відмовляли з огляду на відсутність документів на будинки. Станом на 2015 рік серед осіб, у яких не було води були: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживали по АДРЕСА_1 , і всі були сусідами. Адміністрація водоканалу вирішила запропонувати наступний варіант: вибрати одну людину, з якою водоканал буде укладати договір від імені ромського табору; ця людина буде представляти інтереси і діяти від імені всіх інших мешканців ромського табору по АДРЕСА_1 , самостійно буде відповідати за збір від всіх людей грошей і оплачувати рахунки по споживанню води за всіх людей в таборі; доступ до води буде у колодязі на березі річки Уж, звідки кожна родина буде тягнути собі водопровід до власного домогосподарства у таборі; з кожним окремо договір про водопостачання укладатись не буде, кожному окремо водопровід тягнутись не буде.

У позивачки була відсутня довіреність чи договір доручення на представництво інтересів інших осіб. Інші дворогосподарства підключалися не до будинку позивача, а тягнули водопровід з колодязя на дамбі, який належить відповідачу. Кожна ромська сім`я могла тягнути собі водопровід і користуватись водою або безпосередньо з колодязя відповідача, або шляхом приєднання до водопроводу сусіда, а нести відповідальність за споживання води мала позивачка. Відповідач не завів водопровід до кожного будинку по АДРЕСА_1 , ці обов`язки переклав на позивача. У відповідача також нема схеми водопроводів.

Мешканці запропонували обрати позивачку особою, яка буде діяти в інтересах всього табору. В колодязі, звідки дозволяли брати воду, був встановлений один лічильник на весь табір і встановити в кінці місяця, скільки кубометрів води спожила та чи інша родина, неможливо. З першого місяця між мешканцями стали виникати непорозуміння. Кількість господарств збільшилась із п`яти до близько двадцяти будинків, які продовжують споживати воду, а відповідальність за оплату рахунків лежить на позивачеві. Вважає, що умови, за яких було укладено договір про надання послуг із водопостачання і водовідведення від 17.04.2015 року, є дискримінаційними, а сам договір є результатом дискримінації її за ознакою етнічного походження. Так, відповідач уклав договір на умовах, інших, ніж він укладає зі споживачами його послуг. За формою і змістом такий договір від 17.04.2015 нічим не відрізняється від тих, які відповідач укладає з іншими споживачами на основі типового договору. Як правило, відповідач укладає договори з кожним споживачем окремо, але в даному випадку відповідач уклав договір з позивачкою в інтересах необмеженого кола споживачів, а саме: в інтересах споживачів ромського поселення (табору) по АДРЕСА_1 , що має наслідком те, що така вимушена відповідати не тільки за власне споживання води, але і за споживання води необмеженим колом споживачів по вулиці Гранітна. Законодавством України, а саме, Законом України Про житлово-комунальні послуги, а також Постановою КМ України Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не передбачено укладення договорів в інтересах необмеженого кола споживачів. В цьому полягає відмінність у ставленні відповідача до позивача, з одного боку, та до інших споживачів - з іншого. На відміну від інших споживачів, з яким відповідач укладає договори, договір укладено в інтересах необмеженого кола кінцевих споживачів. По-друге, внаслідок укладення договору 17.04.2015 року становище позивача істотно погіршилось, оскільки відповідач поклав обов`язок збирати гроші із необмеженого кола споживачів та оплачувати послуги водопостачання за все ромське поселення. Відповідач замість того, щоб провести по вулиці Гранітній магістральний водопровід і згодом підключати кожний будинок окремо і напряму, вказав, що позивач повинен брати воду на відстані 150 метрів, що видно на картах Google Maps. Таким чином становище позивача, в порівнянні із іншими споживачами після укладення договору було істотно гіршим за становище інших споживачів послуг водопостачання. Також, в порівняння із іншими споживачами послуг водопостачання, позивач перебуває у подібних відносинах, її ситуація може бути порівняна із ситуацією звичайного кінцевого споживача, але на відміну від кінцевого споживача договір від 17.04.2015 істотним чином погіршує її становище. Документи на земельну ділянку та забудову законодавством України для укладення договору не вимагаються, а тому відповідач мав можливість укласти договори із кожним кінцевим споживачем послуг. Відсутність магістральної труби по вулиці Гранітній також не може бути поясненням, оскільки відповідач міг прокласти трубу, як це робиться по всім іншим вулицям міста Ужгород. Отже, об`єктивного пояснення укладення договору від 17.04.2015 року, який суттєво погіршив становище позивача, не існує. Відповідач вирішив укласти з позивачем договір від 17.04.2015 року в інтересах необмеженого кола кінцевих споживачів: через те, що мешканці табора по АДРЕСА_1 є неграмотними і з ними відповідач не хотів мати справу, позивач є ромкою, яка користується авторитетом серед жителів ромського табору по АДРЕСА_1 , а тому відповідач вважав, що позивач буде мати авторитет збирати гроші із інших кінцевих споживачів. Тому відповідач уклав договір, який суперечить законодавству про протидію дискримінації, на підставі належності позивача до ромської етнічної приналежності для постачання води у ромський табір по АДРЕСА_1 . Вважає порушеним право на життя і людську гідність, і тому підлягають застосуванню стаття 2 і стаття 8 Європейської конвенції про права людини. Відповідно до законодавства ООН, держави зобов`язані уникати дискримінації в забезпеченні права на воду. Це включає в себе позитивне зобов`язання з проектування систем для розподілу води, уникати позбавлення доступу до води для конкретних верств населення. Вважає, що на дані правовідносини не поширюється позовна давність, оскільки випливає з порушення особистих немайнових прав.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, суд не врахував і не дав належної правової оцінки обставинам, які наведені нею в обґрунтування заявлених вимог, та безпідставно відмовив у заявленому позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що відповідач здійснює дискримінацію позивача, як фізичної особи - споживача послуг з водопостачання та водовідведення, та відсутності підстав для визнання договору №680 від 17.04.2015 про надання послуг з водопостачання та водовідведення недійсним внаслідок наявності дискримінації за етнічним походженням.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Првачин має бути спрямований на рельне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що 17.04.2015 року між комунальним підприємством «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір №680 про надання послуг з водопостачання. Предметом договору є надання споживачеві вчасно та відповідної якості послуг з водопостачання і водовідведення до місця розмежування балансової належності мереж, а споживач зобов`язується вчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (п. 1 договору). Суб`єктами користування послугами вказано 5 чоловік, визначено засіб обліку (п.п. 2, 4 договору). Визначено вартість на момент укладення договору та вказано, що у разі змін у встановленому законом порядку тарифів та/або норм, діючих на час укладення договору, оплата споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими тарифами та/або нормами, без зміни інших умов договору та додаткових повідомлень (п.п. 5, 7 договору). Вказано про наявність пільг з оплати послуг для багатодітної сім`ї.

Умовами п. 22 договору визначено місце розмежування балансової належності мереж, в яких здійснюється передача послуг від виробника споживачеві або виконавцю та припиняється відповідальність виробника за якість послуг та негативні наслідки, пов`язані з неналежним наданням послуг: водопровід: для житлового комунального фонду - зовнішній зріз фундаменту будинку; для відомчого житлового фонду: ЖБК, приватних житлових будинків - місце підключення водопровідних вводів у комунальну водопровідну мережу; каналізація: для житлового комунального фонду - колодязі на випусках з будинків; для відомчого, житлового фонду: ЖБК, приватних житлових будинків - колодязі на місці підключення випусків у комунальну мережу каналізації. Договір укладено до 31.12.2015, з можливістю продовження.

До матеріалів справи додано витяг з журналу про запис №498 за адресою Гранітна, 45 про врізку до центральної труби та Акт обстеження від 17.04.2015 про виконання умов договору, підписаний сторонами без зауважень.

Позивач після укладення договору споживала послуги і виконувала умови договору.

У довідці Галоцького старостинського округу Сюртівської сільської ради №207/02-13 від 05.07.2021 зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 з 2010 року. Однак, листом департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 15.06.20220 №34.05.02-05/1714 стверджено про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою в АДРЕСА_2 , але фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 27.01.2015 30.06.2015 перебувала на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків в м. Ужгород і користувалася пільгами на житлово-комунальні послуги.

З листа КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» від 11.11.2016 №1640 вбачається, що з моменту опломбування лічильника оплата за спожиті послуги проводилась частково, наявна заборгованість, 27.10.2016 працівниками відповідача було обмежено водопостачання, а 31.10.2016 виявлено самовільне відновлення водопостачання, заборгованість не сплачена, договір на реструктуризацію не укладено.

Судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2018 №308/3284/18, який є чинним, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача стягнуто 22 189,52 грн заборгованості за послуги з водопостачання та відведення. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень по справі №308/3284/18 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2019 було відмовлено позивачу у розстроченні виконання даного судового наказу на підставі ст. 345 ЦПК України.

Статею 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» передбачено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Указом Президента України «Про Стратегію захисту та інтеграції в українське суспільство ромської національної меншини на період до 2020 року» від 8 квітня 2013 року № 201/2013 визначено основні завдання з реалізації стратегії: щодо правового захисту ромів, в тому числі і щодо здійснення заходів щодо запобігання дискримінації ромів; щодо соціального захисту і зайнятості ромів, в тому числі щодо здійснення заходів щодо унеможливлення проявів дискримінації під час працевлаштування ромів; щодо підвищення освітнього рівня ромів; щодо охорони здоров`я ромів; щодо поліпшення житлово-побутових умов ромів, в тому числі щодо здійснення заходів стосовно вдосконалення соціальної інфраструктури в місцях проживання ромів; щодо задоволення культурних та інформаційних потреб ромів.

Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» 10 січня 2002 року №2918-III (у редакції станом на день укладення договору) визначено, що централізоване питне водопостачання-господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення; споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Статтею 7 вказаного закону передбачено гарантії захисту прав споживачів у сфері питної води та питного водопостачання шляхом, зокрема: задоволення потреб населення у питній воді шляхом пріоритетного розвитку систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, створення резервних систем питного водопостачання.

Згідно із ст 16 даного закону у населених пунктах питне водопостачання може здійснюватися як підприємством питного водопостачання, так і самостійно споживачами питної води в цих населених пунктах.

Статтею 19 вказаного закону передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з: власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального

Істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов`язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання. За згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови.

Договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами. За бажанням сторін договір про надання послуг з питного водопостачання посвідчується нотаріально (ст.ст.20, 21 вказаного закону).

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 встановлено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлового господарства України від 27.06.2008 №190 було затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, згідно з якими межа балансової належності - лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами.

Виходячи зі змісту пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189. Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 23).

Відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього з закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договір за правилами такого Закону між позивачем та відповідачем не укладався, а тому на теперішній час діє договір, укладений 17.04.2015.

Відповідно до абз. 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що умови укладеного договору №680 про надання послуг з водопостачання і водовідведення від 17.04.2015 не суперечать вимогам чинного законодавства. Даний договір укладений позивачем добровільно, на пільгових умовах як для багатодітної сім`ї, такий договір обома сторонами виконувався, зокрема відповідач встановив опломбований лічильник та надав послуги з водопостачання, позивач здійснював оплату за надані послуги, однак в подальшому позивач неналежно виконував свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. Доказів споживання води від лічильника позивача іншими особами не подано і такі в матеріалах справи відсутні.

Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини надано висновок, згідно з яким в договорі про надання послуг водопостачання і водовідведення № 680 від 17.04.2015, укладеному між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», не виявлено ознак того, що підставою визначення умов договору було саме етнічне походження споживача. У наведеній ОСОБА_1 ситуації ознак дискримінації у будь-якій з передбачених статтею 5 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формі не вбачається.

З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про недоведеність позивачем підстав для визнання визнання договору №680 від 17.04.2015 про надання послуг з водопостачання та водовідведення недійсним через наявність дискримінації за етнічним походженням.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу також посилання в апеляційній скарзі та клопотанні апелянта про допит в судому засіданні в якості свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 для підтвердження ознак дискримінації під час укладення оспрюваного договору, оскільки показання свідків у спірних правовідносинах не є допустими доказами, які можуть підтвердити обставни, що входять в предмет доказування у даній справі, а такі дані можуть бути встановлені іншими, встановленими процесуальним законом, засобами доказування, яких не надано позивачем, і яких матеріали справи не містять.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Навроцький Володимир В`ячеславович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: