ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 398/1962/21

провадження № 22-ц/4809/129/22

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Джерело-2» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі судді Коліуш Г.В. від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Джерело-2» про визнання недійсними змін до договору оренди землі,-

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,53 га за кадастровим номером :02:000:0306, яка розташована на території Войнівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

25 липня 2012 року між ним та Фермерським господарством «Джерело - 2» було укладено договір оренди землі, зареєстрований в Управлінні Держкомзему в Олександрійському районі 15 серпня 2012 року за № 04177, на підставі якого вказана земельна ділянка була передана відповідачу у платне користування строком на 10 років, тобто до 15 серпня 2022 року.

Вказав, що у вересні 2020 року під час справи реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) йому стало відомо про збільшення строку дії укладеного між ними договору оренди землі до 45 років. Після звернення до відповідача він отримав копію змін до договору оренди землі від 15 серпня 2002 року, які датовані 01.07.2016 та підписані сторонами.

Посилаючись на те, що вказану угоду він не підписував, просив визнати її недійсною.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було заявлено про зміну підстав позову щодо вчинення ОСОБА_2 правочину без відповідних повноважень, а також його не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача та в якості третьої особи приватного нотаріуса Хоменка В.Ю., який посвідчував довіреність від 01.10.2012.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №073253, який 04.11.2005 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування на землю, договорів оренди землі за №11, на праві власності належить земельна ділянка площею 7,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0306, яка розташована на території Войнівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

25.07.2012 між ОСОБА_1 та ФГ «Джерело-2» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 7,53 га, кадастровий номер :02:000:0306, розташованої на території Войнівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, строком на 10 років. Зазначений договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Олександрійському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.08.2012 року за №04177.

01.10.2012 ОСОБА_1 видана довіреність, нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю., зареєстрована в реєстрі за №960, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 від його імені вести справи з питань управління (оренди) ним належною йому земельною ділянкою площею 7,53 га, кадастровий номер :02:000:0306, яка розташована на території Войнівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку, для чого надав ОСОБА_2 , зокрема, право управляти вказаною земельною ділянкою, передавати вказану земельну ділянку в оренду на умовах на її розсуд, підписувати договори оренди земельної ділянки, сплачувати за нього необхідні платежі, отримувати орендну плату, підписуватися за нього, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень. Строк дії довіреності - до 01.10.2061 року.

01.07.2016 укладено зміни до договору оренди землі, відповідно до яких внесені зміни до договору оренди, а саме, п.2 Договору викладений в такій редакції «2. В оренду передається земельна ділянка площею 7,53 га ріллі. Кадастровий номер :02:000:0306»; п.4 Договору викладений в такій редакції «4. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки проіндексована станом на 01.01.2016 року - 189184 грн. (сто вісімдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят чотири грн.)»; п.7 Договору викладений у такій редакції «7. Договір укладено на 45 років з моменту реєстрації змін до договору. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію»; п.8 Договору викладений у такій редакції: «8. Орендна плата вноситься орендодавцем у формі та розмірі: у грошовій, натуральній та відробітковій формі в розмірі 5,0 відсотків нормативної грошової оцінки землі, що становить - 9459,20 грн. на рік».

У вказаній угоді орендодавцем в преамбулі та в графі «Реквізити сторін» зазначено ОСОБА_1 , без вказівки про укладення змін від імені позивача його довірителем. Зазначені зміни зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.07.2016 року, номер запису 15588991.

З тексту довіреності від 01 жовтня 2012 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 надав довіреність на представництво, якою уповноважив ОСОБА_2 від його імені вести справи з питань управління (оренди) ним належною йому земельною ділянкою площею 7,53 га, кадастровий номер :02:000:0306, яка розташована на території Войнівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії КР №073253, виданого 04 листопада 2005 року на підставі розпорядження районної державної адміністрації від 09.04.2004 року №212-р та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за №11.

Для цього ОСОБА_1 надано ОСОБА_2 право управляти вказаною земельною ділянкою, приймати участь в зборах (пайовиків) власників земельних ділянок (паїв)та співвласників колективного сільськогосподарського підприємства, з правом голосування за рішення зборів на свій розсуд, передавати вказану земельну ділянку в оренду на умовах на її розсуд, підписувати договори оренди земельної ділянки, сплачувати за нього необхідні платежі, отримувати орендну плату, робити та подавати від його імені заяви, запити, довідки та інші документи, отримувати довідки та інші документи, розписуватися за нього, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень.

Разом з тим, ОСОБА_4 є головою Фермерського господарства «Джерело-2».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частинами першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин другої, третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Тобто, правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють.

З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

При цьому словосполучення «у своїх інтересах» слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Зазначена норма права передбачає також добросовісність поведінки особи-представника, який діє від імені іншої особи на підставі довіреності або в силу своїх повноважень.

Законом не встановлено виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність дій. Проте, з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України), висновок про добросовісність поведінки особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала ця особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді.

Повноваження представника фізичної особи може здійснюватися за довіреністю, якою є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється в тому числі у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частинами першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Норми пункту 6 частини першої статті 3, статті 13 ЦК України вимагають від будь-якого учасника цивільних правовідносин вести себе добросовісно. В результаті тлумачення зазначених норм можна сформулювати правило, що будь-якій особі, у тому числі представнику, забороняється вести себе всупереч своїй попередній поведінці (заявам, твердженням, обіцянкам, фактичній поведінці і навіть бездіяльності) у тих випадках, коли така поведінка не пов`язує цю сторону і не примушує до послідовності дій в силу правочину чи іншого формально-правового ефекту. Якщо попередня поведінка особи сформувала в іншої сторони довіру і розумні очікування, то їх підрив у результаті непослідовності призведе до явної несправедливості.

Схожим є правовий висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульований у постанові від 10 квітня 2019 року за результатами перегляду справи № 390/34/17, щодо принципу добросовісності, який становить основу доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину.

Аналогічну усталену практику демонструють Касаційний цивільний суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, від 09 жовтня 2019 року у справі № 136/1942/16-ц, від 27 грудня 2019 року у справі № 573/595/17 тощо, а також Касаційний господарський суд у постановах від 09 квітня 2019 року у справі № 903/394/18, від 17 листопада 2018 року у справі № 911/205/18 тощо.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладення ОСОБА_2 як представником ОСОБА_1 , додаткової угоди до договору оренди землі, з ФГ «Джерело-2» де ОСОБА_2 є головою, на умовах, вигідних для ФГ «Джерело - 2 є таким, що суперечить вимогам статті 238 ЦК України, оскільки цей правочин вчинено усупереч інтересам ОСОБА_1 , як довірителя, і, порушуючи принцип добросовісності, ОСОБА_2 вчинив представницький правочин у своїх інтересах.

Отже, відбулася підміна волі довірителя волею представника, що в свою чергу є підставою для визнання такого правочину недійсним, з огляду на те, що він вчинений безпосередньо на користь представника.

Крім того, судом правильно встановлено, що відповідно до довіреності від 01.10.2012 року у ОСОБА_2 як представника позивача відсутні повноваження на укладення змін до договору оренди землі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

Посилання скаржника про необхідність участі у справі ОСОБА_2 як співвідповідача та приватного нотаріуса Хоменка В.Ю. в якості третьої особи не заслуговують на увагу суду, оскільки предметом спору є визнання недійсним змін до договору оренди землі, а не довіреності, якою ОСОБА_2 уповноважено представляти інтереси ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Джерело-2» залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.02.2022.

Судді:

О.А. Письменний О.Л. Дуковський Л.М.Дьомич