Провадження № 2/369/730/22
РІШЕННЯ

Іменем України

07.06.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В., секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2020 року ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що позивачем в особі ОСОБА_1 відповідачу в особі ОСОБА_2 були перераховані (передані) грошові кошти в якості передоплати (сплати авансового платежу) на загальну суму 36 000 гривень 00 копійок на виконання договірних умов згідно укладених між ними Договорів на виготовлення та встановлення меблів.

В подальшому відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, будь-які документи про приймання-передачі виконаних робіт між ними як сторонами за Договорами відсутні, а грошові кошти на ім`я позивача не були повернуті.

Окрім цього за порушення відповідачем виконання зобов`язань за одним із укладених Договорів було нараховано неустойку у розмірі 17 300 гривень 00 копійок, що стало підставою про звернення позивачем до суду з позовом про стягнення грошових коштів на загальну суму 53 300, 00 (п`ятдесят три тисячі триста гривень 00 копійок) з відповідача.

Відповідач на діалог з питань врегулювання спору та повернення отриманих від позивача коштів не виходить, будь-яких зустрічей уникає. Письмові звернення про повернення грошових коштів, що були відправлені позивачем відповідачу, останній відмовляється отримувати.

Згідно автоматизованого розподілу справи № 369/15467/20 від 04 грудня 2020 року між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області, вказану справу передано на розгляд судді Усатову Д.Д.

Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 18 березня 2020 року задоволено заяву про забезпечення доказів шляхом їх витребування від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а саме інформації щодо належності розрахункового рахунку відповідачу на який були переведені позивачем грошові кошти та від Державної податкової служби України - інформації про присвоєний відповідачу реєстраційний номер облікової картки платника податків.

За відсутності надання запитуваної інформації з боку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та Державної податкової служби України, протокольною ухвалою суду від 18.05.2021 року, вирішено повторно витребувати документи у зазначених осіб на підставі Ухвали суду від 18.03.2021 року.

До суду 25.05.2021 року від Державної податкової служби України надійшов лист від 13.05.2021 року вих №5499/5/-05, яким повідомлено про неможливість надати інформацію про присвоєння відповідачу реєстраційного номеру облікової картки платника податків за відсутності інформації про дату народження і місця народження такої особи.

Від АТ «УНВЕРСАЛ БАНК» запитувана інформація так і не була надано до суду.

30 червня 2021 року до суду надійшло від позивача клопотання про надання додаткової інформації про Відповідача, а саме інформацію про його дату народження та місце народження.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №283 від 07.09.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/15467/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.,

Ухвалою суду від 08.09.2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

16 листопада 2021 року до суду надійшло від позивача клопотання про витребування доказів (за наявності додаткової інформації, що подавалась раніше позивачем) від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а саме інформації щодо належності розрахункового рахунку відповідачу на який були переведені позивачем грошові кошти та від Державної податкової служби України - інформації про присвоєний відповідачу реєстраційний номер облікової картки платника податків, в порядку частини першої та частини 2 статті 84 ЦПК України, яке було задоволено судом та про що постановлено Ухвалу суду від 16 листопада 2021 року.

31 грудня 2021 року до суду від Державної податкової служби України на виконання ухвали суду від 16.11.2021 року надійшов лист від 17.12.2021 року вих. № 17743/5/99-00-12-04-04-05, згідно якого було повідомлено, що Відповідач в особі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) станом на 14.12.2021 року в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків зареєстрований за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

05 січня 2022 року до суду від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду від 16.11.2021 року надійшов лист від 22.12.2021 року вих. №2518/БТ, згідно якого було повідомлено, що в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім`я клієнта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) в період 03.06.2019р. по 01.07.2020р. був діючий рахунок № НОМЕР_2 до якого випущено банківська картка № НОМЕР_3 .

На рахунок № НОМЕР_2 (банківська карта № НОМЕР_3 ), який обліковується на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надходили грошові кошти:04.06.2019р. у сумі 14 000,00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок) та 18.07.2019р. у сумі 9500,00 грн. (дев`ять тисяч гривень 00 копійок), але підтвердити, що ці кошти надійшли від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 з картки № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) Банк не має можливості. Додатково банк надав копії квитанцій щодо надходження на банківську картку № НОМЕР_3 (рахунок № НОМЕР_2 ) грошових коштів у сумах зазначених в Ухвалі суду від 16.11.2021 року.

Станом на 07 червня 2022 року відзив на позовну заяву та будь-які заперечення від відповідача в особі ОСОБА_2 до суду не надходили.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін від сторін у справі також не надходили.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представником Позивача в особі адвоката Микитишин О.М. подано через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їх участі за наявними документами в матеріалах справи від 07.06.2022 року №б/н.

Відповідач належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно приписів частина 2 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а тому, керуючись положеннями ст. 223 ЦПК України та ст. 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін по справі за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, між позивачем як Замовником та відповідачем як Виконавцем робіт було укладено Договір № 03-01 на виготовлення меблів по індивідуальному проекту від 03.06.2019 року, згідно п.1.1. та п.1.2. якого, предметом даного Договору є розробка виконавцем дизайн-проекту корпусних (м`яких) меблів (шафи-купе), а також їх виготовлення, доставка і установка.

У відповідності до п. 2.1. Договору, загальна вартість меблів за Договором складає 19 250,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок).

Пунктом 2.2 Договору, сторони встановили, що Замовник в момент підписання Договору здійснює авансовий платіж в розмірі 14 000,00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок), виконання якого обумовили на вказаний у Договорі картковий рахунок № НОМЕР_3 .

Згідно п. 3.1. Договору Виконавець зобов`язувався виконати свої обов`язки за Договором протягом 15 робочих днів з моменту оплати Замовником авансового платежу зазначеного у пункті 2.2. Договору.

На виконання договірних зобов`язань, Замовник здійснив оплату авансового платежу у розмірі 14 000,00 гривень на вказаний у Договорі картковий рахунок №№ НОМЕР_3 , що підтверджується платіжним дорученням № від 04.06.2019 року, що в свою чергу, зумовило початок перебігу строку виконання зобов`язань для Виконавця.

Остаточний платіж в сумі 5 250,00 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) згідно п. 2.3. Договору сплачується протягом доби з моменту виконання Виконавцем всіх його зобов`язань в повному об`ємі.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що приймання результатів робіт має відбуватися в присутності обох сторін, про що складається акт приймання-передачі меблів. Меблі вважаються такими, що передані Виконавцем і прийнятими Замовником з переходом до нього права власності, тільки після підписання сторонами акту приймання-передачі меблів.

Окрім того підпунктом 6.2.2 пункту 6.2. Договору № 03-01 на виготовлення меблів по індивідуальному проекту від 03.06.2019 року сторони погодили, що Договір може бути розірвано Замовником при простроченні постачання замовлення більш ніж на 10 (десять) робочих днів понад передбачені договором строки.

За умовами Договору, а саме п.3.1., зобов`язання з боку Відповідача мали бути виконані по 18.06.2019 року включно.

Однак, Відповідачем меблі не було виготовлено, Позивачу результати робіт не здавались та відповідно між Сторонами відсутні будь-які документи про приймання-передачі виконаних робіт.

Також, між позивачем як Замовником та відповідачем як Виконавцем робіт було укладено Договір № 18-01 на виготовлення меблів по індивідуальному проекту від 18.07.2019 року, згідно п. 1.1. та п. 1.2 якого, предметом даного Договору є розробка виконавцем дизайн-проекту корпусних (м`яких) меблів (ванної кімнати, тумба + пенал), а також їх виготовлення, доставка і установка.

У відповідності до п. 2.1. Договору, загальна вартість меблів за Договором складає 13 000,00 (тринадцять тисяч гривень 00 копійок).

Пунктом 2.2 Договору, сторони встановили, що Замовник в момент підписання Договору здійснює авансовий платіж в розмірі 9 500,00 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Остаточний платіж в сумі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) згідно п. 2.3. Договору сплачується протягом доби з моменту виконання Виконавцем всіх його зобов`язань в повному об`ємі.

Згідно п. 3.1. Договору, Виконавець зобов`язувався здійснити свої обов`язки за Договором протягом 21 робочого дня з моменту оплати Замовником авансового платежу зазначеного у пункті 2.2 Договору.

На виконання домовленостей за Договором, в день підписання Договору Замовник перерахував на картковий рахунок Виконавця авансовий платіж у розмірі 9 500,00 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), що підтверджується платіжним дорученням № від 18.07.2019 року.

Пунктом 4.1. Договору, Сторони погодили, що приймання результатів робіт має відбуватися в присутності обох сторін, про що складається акт приймання-передачі меблів. Меблі вважаються такими, що передані Виконавцем і прийнятими Замовником з переходом до нього права власності, тільки після підписання сторонами акту приймання-передачі меблів.

Окрім того, підпунктом 6.2.2. пункту 6.2. Договору № 18-01 на виготовлення меблів по індивідуальному проекту від 18.07.2019 року сторони погодили, що Договір може бути розірвано Замовником при простроченні постачання замовлення більш ніж на 10 (десять) робочих днів понад передбачені договором строки.

За умовами Договору, а саме п. 3.1., зобов`язання з боку Відповідача мали бути виконані по 07.08.2019 року включно, однак Відповідачем меблі не було виготовлено, Позивачу результати робіт не здавались та відповідно між Сторонами відсутні будь-які документи про приймання-передачі виконаних робіт.

01.07.2020 року між позивачем як Замовником та відповідачем як Виконавцем робіт було укладено Договір № 1-02 на виготовлення та встановлення меблів, згідно п.1.1. якого предметом договору є виготовлення і встановлення меблів кухні.

Згідно п. 3.2. Договору загальна вартість договору включає в себе: вартість меблів, фурнітури, наповнення, додаткового обладнання (підсвітка, рейлінг тощо) (за наявності такого замовлення) та складає суму в 17 300,00 (сімнадцять тисяч триста гривень 00 копійок).

Зі змісту п.п. 3.3.1. п. 3.3. Договору, сума передплати складає 12 500,00 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок та здійснюється Замовником у повній сумі одночасно із укладанням цього Договору.

У відповідності до п.п. 3.3.2. п. 3.3. Договору, залишок за договором 4800,00 грн. (чотири тисячі вісімсот гривень 00 копійок) Замовник сплачує в день закінчення монтажу виробу.

Умовами пункту 2 Договору визначено, що термін виготовлення Виробу становить 20 календарних днів. А також зазначено фактичну дату готовності Виробу (на складі Виконавця) до доставки 20 липня 2020 року. При цьому Сторони домовились, що перед настанням терміну готовності Виробу, але не пізніше ніж за 3 дні до передбачуваної дати доставки Виконавець повідомляє Замовника про готовність і уточнює місце, дату та попередній час доставки і збірки Виробу.

Пунктом 4.2.6. Договору Сторони погодили, що приймання результатів робіт має відбуватися після встановлення виробу, про що підписується акт приймання-передачі.

Пунктом 4.2.11. Договору передбачено, що у разі порушення Виконавцем строку виконання своїх зобов`язань, передбачених пунктом 2 цього Договору з вини Виконавця, Замовник вправі стягнути з Виконавця неустойку у розмірі 1% від загальної вартості недопоставлених елементів Виробу за кожен день прострочки, але у будь-якому випадку не більше загальної вартості недопоставлених елементів Виробу.

На виконання договірних зобов`язань, а саме п.п. 3.3.1. п. 3.3. Договору, Замовник здійснив передплату у розмірі 12 500,00 (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) шляхом передачі грошових коштів Виконавцю у день укладення Договору, адже саме така умова передбачена Договором та підписання такого Договору між його сторонами свідчить про факт передачі грошових коштів від Замовника Виконавцю.

Зобов`язання Відповідачем мали бути виконані по 23.07.2020 року включно (враховуючи 20-ти денний строк виготовлення та триденний строк повідомлення про готовність до доставки), однак жодних повідомлень від Відповідача про готовність виробів до доставки Позивач не отримував, меблі не виготовлено та Позивачу результати робіт не здавались, відповідно між Сторонами відсутні будь-які документи про приймання-передачі виконаних робіт.

Разом з цим, позивач вирішив стягнути з відповідача неустойку у розмірі 1% від загальної вартості недопоставлених елементів виробу за кожен день прострочення із-за порушення строку виконання договірних зобов`язань та надав розрахунок неустойки за Договором № 1-02 на виготовлення та встановлення меблів від 01.07.2020 року, згідно якого: 1%= 173,00 грн., що вираховується 17 300, 00 грн. (вартість всього за Договором)?1/100; кількість днів прострочки 24.07.2020 року по 24 листопада 2020 року = 124 дні; 173,00 грн.?124 дні= 21 452,00 грн. Але враховуючи обмеження неустойки загальною вартістю недопоставлених елементів (в даному випадку - загальною вартістю за Договором), то сума неустойки складає 17 300,00 грн. (сімнадцять тисяч триста гривень 00 копійок).

З метою досудового врегулювання спору та з метою документального припинення договірних відносин, право припинення яких передбачене за позивачем зазначеними вище Договорами та нормами чинного законодавства України, що передбачені положеннями статті 651 ЦК України та частині 1 статті 872 ЦК України), позивачем було надіслано на адресу відповідача лист від 03.11.2020 про повернення грошових коштів у зв`язку з невиконанням передплачених робіт за договорами: №03-01 від 03.06.2019 року, №18-01 від 18.07.2019 року, №1-02 від 01.07.2020 року та надіслано проекти Додаткових угод від 03.11.2020 року до Договорів№03-01 від 03.06.2019 року, №18-01 від 18.07.2019 року, №1-02 від 01.07.2020 року. Згаданий лист від 03.11.2020 року, адресований та направлений відповідачу, залишися неврученим.

Згідно отриманої від позивача Довідки від 02.09.2021 року №В1РСN279UGDV6KE9, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрито рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - НОМЕР_6 для якої випущено банківську карту НОМЕР_7 .

Згідно платіжного доручення № від 04.06.2019 року з банківської карти № НОМЕР_8 , що належить позивачу на банківську карту № НОМЕР_9 були перераховані грошові кошти у розмірі 14 000,00 грн., а згідно платіжного доручення № від 18.07.2019 року з банківської карти № НОМЕР_8 , що належить позивачу на банківську карту № НОМЕР_9 були перераховані грошові кошти у розмірі 9 500,00 грн.

З інформації наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (лист від 22.12.2021 року вих. №2518/БТ) вбачається, що в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім`я клієнта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) в період 03.06.2019р. по 01.07.2020р. був відкритий рахунок № НОМЕР_2 до якого було випущено банківську картку № НОМЕР_3 .

Також, з наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформації, встановлено, що на рахунок № НОМЕР_2 (банківська карта № НОМЕР_3 ), який обліковується на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надходили грошові кошти: 04.06.2019р. у сумі 14 000,00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок) та 18.07.2019р. у сумі 9500,00 грн. (дев`ять тисяч гривень 00 копійок), але підтвердити, що ці кошти надійшли від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 з картки № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) Банк не має можливості. Додатково банк надав копії квитанцій щодо надходження на банківську картку № НОМЕР_3 (рахунок № НОМЕР_2 ) грошових коштів у сумах зазначених в Ухвалі суду від 16.11.2021 року квитанція №171В-466Р-СКТ7-81К5 від 04.06.2019 на суму 14 000,00 грн. та квитанція №7Х2М-Н554-0Е7Х-6Е48 від 18.07.2019 на суму 9 500,00 грн.

При дослідженні доказів, а саме Договору № 1-02 на виготовлення та встановлення меблів від 01.07.2020 року, суд встановив наявність підписів з боку кожної сторони Договору, а отже згідно умов Договору - п.п. 3.3.1. п. 3.3. підписання договору є одночасним підтвердження факту передачі позивачем відповідачу коштів в якості передплати у розмірі 12 500,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 849 ЦК України визначає права замовника під час виконання роботи: 1. Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. 2. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. 3. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. 4. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються і така одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. 849 ЦК України, не потребує узгодження з виконавцем (Відповідачем), відпадає правова підстава набуття коштів і такі кошти підлягають поверненню згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30 серпня 2018 року по справі №334/2517/16-ц, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відтак, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Отже, суд прийшов до висновку, що враховуючи обставину розірвання Договорів № №03-01 від 03.06.2019 року, №18-01 від 18.07.2019 року, №1-02 від 01.07.2020 року через односторонню відмову позивача від таких Договорів, кошти у розмірі 36 000,00 гривень, що сплачені позивачем за Договорами збережені відповідачем без достатньої правової підстави та за приписами ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу.

Водночас, керуючись приписами частини 2 статті 530 ЦК України та п. 4.2.1. Договору №1-02 від 01.07.2020 року, суд дійшов висновку, про можливість стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1 % від загальної вартості недопоставлених елементів виробу за кожен день прострочення у сумі 17 300,00 гривень за період з 24.07.2020 року по 24.11.2020 року, оскільки погоджуючись з позивачем, вважає, що період прострочення розпочався з наступного дня після 23.07.2020 року дати по яку відповідач як виконавець за Договором мав виконати свої зобов`язання.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подачу позовної заяви майнового характеру у розмірі 840 гривень 80 копійок та сплатив судовий збір за заяву про забезпечення доказів у розмірі 420 гривень 40 копійок.

З врахуванням вищезазначеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 1261 гривню 20 копійок.

Щодо витрат на професійну правову допомогу суд вважає зазначити наступне.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, Верховний Суд у своїй Постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 523/3904/19 наголосив, що суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягає розподілу, з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду від відповідача не надходили заяви/клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження надання позивачу професійної правової допомоги до суду надані наступні докази: Договір №02/11/20 про надання правової допомоги від 02.11.2020; Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №02/11/20 від 02.11.2020; Ордер на надання правничої (правової) допомоги серія №0004336 від 02.11.2020 на підставі Договору про надання правової допомоги №02/11/20 від 02.11.2020; Акти приймання-передачі наданої правової допомоги: №01 від 28.11.2020, №02 від 17.11.2021, №03 від 14.01.2022, №04 від 25.05.2022 до Договору про надання правової допомоги №02/11/20 від 02.11.2020.

З огляду на вищевикладене, та беручи до уваги, що позивачем сплачено витрати на професійну правову допомогу в загальному розмірі 16 400 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанціями: №000-01/20 від 02.11.2020 на суму 700,00 грн., №000-02/20 від 23.11.2020 на суму 3200,00 грн., №000-03/21 від 18.03.2021 на суму 1700,00 грн., №000-04/21 від 18.05.2021 на суму 1700,00 грн., №000-05/21 від 23.06.2021 на суму 1500,00 грн., №000-06/21 від 16.11.2021 на суму 3200,00 грн., №000-07/22 від 11.01.2022 на суму 1700,00 грн., №000-08/22 від 25.05.2022 на суму 2700,00 грн., суд вважає, що в частині вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, позивачу слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статтей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 530, 610,611,612, 629, 653, 849, 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в розмірі 36 000,00 (тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок та неустойку в розмірі 17 300,00 (сімнадцять тисяч триста) гривень 00 копійок, судовий збір за подання позову в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок,судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок за подання заяви про забезпечення доказів,витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 400 (шістнадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 22.06.2022 року.

Суддя А.В. Янченко