Справа № 944/4302/21 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/811/260/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба в справах дітей Новояворівської міської ради, про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд її неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України до Республіки Польща на період навчання 2021 -2022 року, по 25.07.2022 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , та дозволити їй або її офіційному представнику оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за межі України до Республіки Польща на період навчання без згоди батька ОСОБА_2 .

В обгрунтування заявлених позовних вимог покликалась на те, що шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26.04.2016 року, у шлюбі в них народилося троє дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітніми і проживають разом з нею, а старший син навчається в університеті в м. Кракові у Польщі.

Відповідач проживає окремо і з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей на підставі судового наказу, виданого 16.10.2020 року Яворівським районним судом Львівської області.

Зазначала, що відповідач сплачує аліменти на дітей, але їх недостатньо, а тому вона змушена виїхати на роботу до Республіки Польща, де вже раніше працювала і отримувала хорошу заробітну плату, оскільки за своїм фахом, досконало знає польську та англійську мови, у неї є «карта поляка», яка надає їй ряд переваг, порівняно з іншими громадянами України, окрім того, вона відкрила візу строком на 365 днів на період з 26.07.2021 року по 25.07.2022 року, в Польщі у неї є багато родичів, друзів та налагоджені ділові контакти, на даний час вона має хорошу пропозицію по працевлаштуванню в Республіці Польща.

Для прийняття дітей до школи їй достатньо лише подати заяву та підтвердити факт офіційного працевлаштування, діти не будуть мати проблем з адаптацією під час навчального процесу, оскільки навчальні програми є відносно однаковими (уніфікованими) як в Республіці Польща, так і в Україні, окрім того, це забезпечить їм спілкування із старшим братом.

Разом з тим, для тимчасового виїзду дітей за кордон необхідною є згода батька, проте, відповідач без будь-яких пояснень відмовився надавати таку згоду.

Вважає поведінку відповідача щодо питання розвитку і виховання дітей непослідовною та вибірковою, оскільки для навчання старшого сина в Республіці Польща відповідач дав дозвіл на три роки.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про відсутність доказів ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дітей, адже, сам факт звернення з даним позовом свідчить про наявність спору між сторонами.

Крім цього, звертає увагу, що нею вживалися заходи для позасудового врегулювання спору.

Вважає, що виїзд дітей за кордон відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, оскільки вона проживає в Республіці Польща і там проживає та навчається її старший повнолітній син.

Стверджує, що відповідач використовує своє право відмовити у наданні дозволу на виїзд дітей, як спосіб впливу та тиску на неї.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи, будучи належним чином повідомленими, повторно не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.05.2022 року, з урахуванням перебування судді-доповідача у відпустці 26 та 27 травня 2022 року, є дата складення повного судового рішення в перший робочий день після відпустки - 30 травня 2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.5 ст.157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч.4 ст.313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України.

Згідно з пунктом 3 цих Правил, в редакції, чинній на момент звернення до суду із вказаним позовом, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Згідно з пунктом 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС;

у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених

копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері);

довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України.

3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб;

4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців).

Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дітей і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17, провадження №14-244цс18.

Судом встановлено, що з 14.02.2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26.04.2016 року.

У шлюбі в сторін народилося троє дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітніми і проживають разом з позивачем, а старший син навчається в університеті в м. Кракові (Республіка Польща).

Відповідач проживає окремо і з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей на підставі судового наказу, виданого 16.10.2020 року Яворівським районним судом Львівської області.

Заборгованості по аліментах відповідач немає.

Діти навчаються у школі за місцем постійного проживання у м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області.

Позивач надала підтвердження про запрошення її на роботу в Польщу у м. Краків, доказ про отримання річної польської візи та про забезпеченість орендованим житлом за місцем тимчасового проживання у м. Кракові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів на підтвердження повернення дітей на територію України, оскільки надання дозволу на виїзд дітей за кордон без підтвердження повернення дітей на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі №643/1090/17 та від 27 лютого 2020 у справі №754/8337/18.

Окрім того, суд виходив із того, що діти вже почали навчальний рік в загальноосвітній школі за місцем свого постійного проживання, а тому переривання навчального процесу та переїзд дітей в іншу країну, в якій вони ніколи не навчались, де навчальний процес ведеться іноземною мовою, якої вони не знають, не буде підтвердженням забезпечення якнайкращих інтересів дітей.

Таку позицію у справі зайняв і орган опіки та піклування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, у зв`язку з чим внесено зміни у названі вище Правила, згідно з якими, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/ документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Таким чином, у колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 30 травня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М.Копняк

А.В.Ніткевич