УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Даніліної Ж. О. за участю секретаря Поколоти О. В., представника відповідача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кременчук клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі №524/11105/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» (далі ? ТОВ «Житлорембудсервіс») звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2021 року включно у розмірі 26 201,10 грн.; нарахованої суми індексу інфляції за період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2021 року включно, яка станом на 19 листопада 2021 року становить 3145,50 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, яка станом на 19 листопада 2021 року складає 1267, 79 грн., а також судових витрат.

18 квітня 2022 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшов відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому остання просить закрити провадження у справі №524/11105/21, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, обґрунтовуючи тим, що позивач при стягненні заборгованості керується договором №1/612 від 18 липня 2018 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного між ТОВ «Житлорембудсервіс» та Кременчуцьким міським головою Малецьким В. О. Однак, даний договір не може бути застосований у даних правовідносинах, так як згідно щомісячних рахунків на оплату послуг наданих ТОВ «Житлорембудсервіс» ці послуги надавались за договорами №1/612-179Ц та №1/612-180Ц від 01 серпня 2018 року, які до позовної заяви позивачем не додано. З наведеного, відповідач вважає, що послуги їй надавалися не як фізичній особі, а як фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 , а тому спірні правовідносини не можуть розглядатись у порядку цивільного судочинства.

25 квітня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив ТОВ «Житлорембудсервіс» про те, що між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3 ) договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на сьогоднішній день не укладено. При цьому зазначено, що позивач надавав ОСОБА_3 проект договору як фізичній особі-підприємцю за попередньою домовленістю у 2018 році, оскільки останньою нежитлові приміщення використовувались для здійснення підприємницької діяльності та щомісячно їй надавались акти виконаних робіт, які вона отримувала, але не сплачувала.

Позивач стверджує, що відповідачем жодних рахунків як від фізичної особи-підприємця не проводилось і до суду не надано, відсутній укладений договір між ТОВ «Житлорембудсервіс» та ФОП ОСОБА_3 , а тому вважає, що даний спір повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

У запереченнях від 02 травня 2022 року ОСОБА_3 зазначила, що послуги між позивачем та відповідачем регулюються договором №1/612 від 18 липня 2018 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком згідно якого і стягується заборгованість у цій справі. Проте, указаний договір стосується виключно мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . Відповідач стверджує про належність їй нежитлових приміщень (підвал та магазин), які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, однак не вважає себе мешканцем цього будинку.

На думку відповідача, комунікації, які знаходяться у належному їй підвальному приміщенні, перебувають виключно у загальному користуванні співвласників багатоквартирного будинку і обов`язок по їх утриманню дійсно покладається на ТОВ «Житлорембудсервіс» згідно вказаного вище договору, однак комунікації індивідуального користування у підвальному приміщенні відсутні. За викладених підстав відповідач вважає, що спір існує між ТОВ «Житлорембудсервіс» та ФОП ОСОБА_3 .

У відповіді на заперечення ТОВ «Житлорембудсервіс» вказує про те, що у справі №524/11105/21 відсутні докази щодо існування договірних відносин між ТОВ «Житлорембудсервіс» та ФОП ОСОБА_3 , а також відсутні оплачені рахунки як споживача від ФОП ОСОБА_3 , тому, вважає, що даний спір не повинен розглядатися у порядку господарського судочинства. Крім того, позивач зазначає, що право власності на спірні нежитлові приміщення зареєстровані на громадянку ОСОБА_3 як фізичну особу, а тому в останньої існують зобов`язання сплачувати послуги з управління багатоквартирного будинку як у власника нежитлового приміщення та співвласника багатоквартиного будинку.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі №524/11105/21 посилаючись на пункт 9 договору №1/612 про надання послуг з утримання багатоквартирного будинку, в якому указано про ціну послуг з управління як для житлових так і нежитлових приміщень, а тому вважає, що цей договір прямо відноситься до спірних нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, які є у власності відповідача. Також зазначила, що відповідно до статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком є обов`язковим для виконання всіма співвласниками будинку. При цьому, надала пояснення про те, що відповідачу дійсно було надіслано та запропоновано укласти договір як з фізичною особою-підприємцем, однак ОСОБА_3 не був укладений, а тому представник позивача стверджує, що у цій справі не доведено спір, який повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження у цій справі, просив задовольнити. Надав пояснення, що договір №1/612 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, на який посилається позивач у позовній заяві, не може бути застосований у даних правовідносин, оскільки пунктом 2 цього договору визначено, що послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку, а ОСОБА_3 не є мешканцем будинку, оскільки вона має у власності нежитлові приміщенні у цьому будинку. Представник вважає, що даний спір повинен вирішуватися у порядку господарського судочинства на підставі договору між ТОВ «Житлорембудсервіс» та ФОП ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у цій справі у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судова юрисдикція ? це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо встановленого кола правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного пункту вбачається, що до юрисдикції господарських судів віднесено такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

За змістом позовної заяви ТОВ «Житлорембудсервіс» на підставі договору №1/612 від 18 липня 2018 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного між позивачем (управитель) та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 (співвласники) в особі міського голови Малецького В. О., просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у сумі 26 201,10 грн, три проценти річних у сумі 1 267,79 грн та інфляційні втрати у сумі 3 145,50 грн.

Згідно договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 27 лютого 1998 року ОСОБА_3 купила нежиле підвальне приміщення загальною площею 74,5 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим, відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на приміщення магазину ОСОБА_3 є власником магазину за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, нежитлові приміщення, які знаходяться за вказаною адресою належать ОСОБА_3 як фізичній особі.

Договір №1/612-179/Ц від 01 серпня 2018 року, на який посилається представник відповідача, наявний в матеріалах справи, однак не підписаний відповідачем як фізичною особою-підприємцем, про що сторони не заперечують.

За положеннями частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (частина перша статті 2 вказаного Закону).

За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Водночас відносини, що виникають у процесі надання послуг з управління багатоквартирним будинком, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» згідно зі статтею 13 якого залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору (частина перша статті 1, 9, пункт 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За змістом частини першої статті 15 зазначеного Закону договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Тобто надання управителем послуг з управління будинком породжує права та обов`язки між співвласниками багатоквартирних будинків і виконавцем таких послуг.

З огляду на викладене, ураховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, суд вважає, що спір у справі, що розглядається, стосується реалізації прав та виконання обов`язків відповідача у межах здійснення ним як співвласником володіння, користування і розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 3-5, 10, 48, 255, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі №524/11105/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню.

СуддяЖ. О. Даніліна