Номер провадження: 22-ц/813/113/22
Справа № 523/5620/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Дерезюк В.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чуйко Ярослава Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Міністерства юстиції України Долинського Миколи Миколайовича за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», боржник - ОСОБА_1 про надання дозволу на звернення стягнення не нерухоме майно боржника, -

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника в рамках стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія Алькор Інвест» з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1 004 247,26 гривень та суми судового збору в розмірі 1 730 гривень, в якому просить надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та в якій зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. перебуває виконавчий лист №2-1522/469/11 від 22.10.2012р., виданий Приморським районним судом м. Одеси, про звернення стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором у розмірі 1 004 247,26 гривень, на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит», в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» та судові витрати по справі у розмірі 1 730 гривень.

Також вказано, що згідно інформації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщені/будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Міністерства юстиції України Долинського М.М. про надання дозволу на звернення стягнення не нерухоме майно боржника відмовлено.

У апеляційній скарзі адвокат Чуйко Я.В. в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити подання приватного виконавця в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначене на 25 травня 2022 року сторони не з`явились, із заявами про відкладення розгляду справи не звертались.

При цьому, на підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Боржнику ОСОБА_1 судові повістки неодноразово надсилались на усі відомі суду адреси, однак судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, оскільки боржник ОСОБА_1 не надала відомостей про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи, тому направлені їй судові повістки вважаються доставленими, а ОСОБА_1 вважається такою, що своєчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_1 була направлена судова повістка про виклик до суду на 25.05.2022р., у вигляді SMS-повідомлення, на номер телефону - НОМЕР_1 .

Апеляційний суд також звертає уваги, що 21 квітня 2021 року в судовому засіданні апеляційного суду була присутня представник ОСОБА_1 - адвокат Небеська М.С., яка також отримала копії апеляційної скарги ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_1 достовірно відомо про наявність в провадженні Одеського апеляційного суду апеляційної скарги ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року.

Колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 07 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. ст. 2, 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та згідно п. 2 ч. 1 ст. 3, та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначені конституційні положення відображено також в статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

За статями 1-2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Матеріалами справи встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. перебуває виконавчий лист за реєстровим №2-1522/469/11 від 22.10.2012р., виданий Приморським районним судом м. Одеси, про звернення стягнення з ОСОБА_1 суму боргу за кредитним договором в розмірі 1 004 247,26 гривень та судових витрат по справі в розмірі 1 730 гривень на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит», в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит».

14.01.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58067380 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» суму боргу за кредитним договором у розмірі 1 004 247,26 гривень та судових витрат по справі в розмірі 1 730 гривень (а.с. 51).

14.01.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження ВП №58067380, та накладено арешт на все майно, що підлягає державній реєстрації та належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с. 50).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.04.2020р., за боржником ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 , щодо якої існує заборона відчуження від 26.06.2008р. за №5485501 зареєстрована приватним нотаріусом Федорченко Т.М. (а.с. 54-56).

Згідно з відповіді Пенсійного фонду України від 18.01.2019р. інформація відносно місця роботи та отримання пенсії боржником ОСОБА_1 відсутня (а.с. 48).

Згідно з відповіді Державної фіскальної служби України від 14.01.2019р. інформація про джерела отримання доходів боржника ОСОБА_1 та про номери відкритих рахунків фізичними особами підприємцями відсутня (а.с. 49).

20 лютого 2019 року приватним виконавцем з метою проведення перевірки майнового стану описом та арештом заставного майна було здійснено вихід, а саме: АДРЕСА_1 . В ході проведення виконавчих дій приватному виконавцю потрапити до приміщення квартири не вдалось.

06 серпня 2019 року приватним виконавцем повторно здійснено вихід з метою проведення опису та арешту заставного майна боржника за адресою, а саме: АДРЕСА_1 . В ході проведених виконавчих дій двері ніхто не відчинив. Приватним виконавцем було залишено виклик з метою зобов`язання боржника, з`явитися до виконавця (а.с. 38-39).

Постановою приватного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження від 31 липня 2019 року, замінено сторону у виконавчому провадженні ВП №58067380, а саме стягувача з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест» (а.с. 40-41).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.09.2019р. по справі №523/14207/19 року, подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника задоволено та надано дозвіл приватному виконавцю на примусове проникнення до приміщення квартири ОСОБА_1 (а.с. 43-44).

Згідно інформації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщені будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 27.01.2010р. - дата реєстрації та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.04.2010р. - дата реєстрації (а.с. 24).

27 січня 2020 року приватним виконавцем направлено лист №258 до начальника служби у справах дітей Одеської міської ради та голові Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо розгляду питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають малолітні діти, та прийняти відповідне рішення про надання дозволу на примусову реалізацію предмета застави, а саме: квартири АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована неповнолітня особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 28.04.2010 року (а.с. 20).

Листом від 12 лютого 2020 року Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради, повідомлено приватного виконавця про те, що необхідно батькам малолітньої дитини звернутися до органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації з заявою та відповідними документами для вирішення питання отримання дозволу на відчуження спірної квартири. Також зазначено, що згідно п. 7 ч. 5 ст. 177 Сімейного Кодексу України, підстави надання приватному виконавцю дозволу на вчинення правочину щодо надання примусової реалізації нерухомого майна, належного ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , це право користування має малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні (а.с. 18).

Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, зазначив, що в спірній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка як член сім`ї власника квартири має право проживати та користуватись цим житлом, а органом опіки та піклування не було надано дозволу на звернення стягнення відповідного нерухомого майна.

Однак, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки при постановленні ухвали було неправильно та не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено правовідносини, які регулюються, що призвело до ухвалення помилкової ухвали.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області від 30.10.2020р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по м. Одесі та Одеській області не зареєстрована.

Також, згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2014 року в рамках цивільної справи №523/5366/14-ц, відмовлено в позові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року задоволено частково апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року скасовано. Позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення - задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 17.01.2007р. ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованим у реєстрі №322, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії №к-2137/л від 17.01.2007р. в розмірі 3 460 570,58 гривень.

Визнано право власності за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 48,7 кв.м., які належать ОСОБА_1 на праві власності, за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного суб`єкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 .

Відстрочено виконання рішення про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму судового збору в розмірі 2 070,60 гривень.

Задовольняючи позовні вимогу банку апеляційний суд зазначив, що реєстрація в квартирі АДРЕСА_2 , малолітньої дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була проведена всупереч умов п. 6.7 укладеного іпотечного договору, згідно якого іпотекодавець засвідчив та надав гарантію, що за адресою місця знаходження нерухомості, переданої в іпотеку Банку, не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, які мають право користування нерухомістю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управління» відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року в цивільній справі №523/5366/14-ц, виселено ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_2 , та визнано право власності на квартиру за ПАТ «Банк «Фінанси, а тому ОСОБА_2 втратила право користуватись спірною квартирою.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, та неправильно застосував до спірних правовідносин вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Пунктом 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду приватного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Чуйко Ярослава Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено: 07 червня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк