ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року м. Чернівці

справа № 725/6499/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Усманов Мурад Амірович, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Іщенко І.В.),-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики та отримано відповідачем в борг суму коштів, що еквівалентна 4500 доларів США та який мав бути повернутий в термін до 01.11.2018 року. Однак, станом на вересень 2021 року всієї суми коштів відповідачем не повернуто.

Загальна сума основного боргу становить 4 500 доларів США.

У зв`язку з вищевикладеним та на підставі ст.ст.1047,1049,1050,625 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за невиконаним договором позики в розмірі 4500 доларів США та суми трьох відсотків річних в розмірі 390 доларів США, а всього на загальну суму 4890 доларів США

На момент подання позовної заяви до суду позичальник не повернув всю суму позики, і в зв`язку із цим до спливу строків позовної давності, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/450/22

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за невиконаним договору позики в розмірі 4 500 доларів США та суми трьох відсотків річних в розмірі 390 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Усманов Мурад Амірович, подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач 28.10.2018 року отримав від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 1000 доларів США в рахунок погашення заборгованості по розписці, яка є предметом даного спору, що підтверджується власноручно написаною розпискою.

Вказує, що насправді 12 квітня 2018 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено два договори позики на суму 4500 доларів США та 30000 доларів США. В подальшому ОСОБА_2 протягом 2019-2020 років погашав заборгованість по зазначеним договором позики, в розписках кожного разу фіксували остаточну суму заборгованості по обом договорам позики. Враховуючи всі погашення станом на 31.12.2020 року сума боргу загалом складала 16200 доларів США. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 28.07.2021 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 травня 2021 року змінено в частині стягнення суми основного боргу та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за невиконаним договором позики в розмірі 12700 доларів США.

Посилається на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки з розписок ОСОБА_1 за 2019-2020 роки вбачається, що сторонами погоджувалася загальна (остаточна) сума боргу ОСОБА_2 станом на конкретну дату повернення грошових коштів і зазначена остаточна сума боргу уже була предметом розгляду в суді в і визначена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам в повному обсязі не відповідає.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що обставини викладені позивачем у позовній заяві з врахуванням встановлених судом обставин і визначені відносно них правовідносини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Однак, колегія суддів не погоджується в повному обсязі з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що не в повній мірі відповідають обставинам справи.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2018 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у борг суму коштів еквівалентну 4500 доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 01 листопада 2018 року (а.с.6).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, щозазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі, яка підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із сумою стягнутого боргу, оскільки вважає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідачем по вказаному договору позики було повернуто позивачу суму боргу в розмірі 1000 доларів США.

Колегія суддів погоджується із такими доводами апелянта, вважає їх обґрунтованими та підставними враховуючи наступне.

Як вбачається із матеріалів справи 28 жовтня 2018 року ОСОБА_1 власноручно написаною розпискою, підтвердив факт отримання від ОСОБА_2 , 1000 доларів США в рахунок погашення заборгованості в сумі 4500 доларів США, та вказано, що залишок боргу по розписці залишається в сумі 3500 доларів США із терміном повернення до 30 листопада 2018 року (а.с.51).

Разом з тим не заслуговують на увагу суду посилання в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 протягом 2019 -2020 років здійснював погашення заборгованості по двом договорам позики, і що сторони кожного разу фіксували остаточну суму заборгованості загалом по двом договорам, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які докази, на підтвердження вказаних обставин.

Наявні в справі копії розписок, надані ОСОБА_1 , лише підтверджують оплату коштів ОСОБА_2 в різних сумах та в різні дати, в рахунок погашення боргу за розпискою від 12.04.2018 року, однак не дають суду підстав вважати, що сплачені суми були погашені в рахунок двох договір позики які були укладені в один день.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням вище зазначено колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за невиконаним договором позики в розмірі 3 500 доларів США.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Як вбачається із розписки від 28.10.2018 року, строк повернення суми борг, яка залишилася у сумі 3500 доларів США, до 30 листопада 2018 року, тобто з 01 грудня 2018 року слід стягувати 3% річних з урахуванням простроченої суми.

За загальними вимогами процесуального права, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Згідно з борговим зобов`язання заборгованість виникла, починаючи з 01 грудня 2018 року, і 3% річних нараховуються на кількість днів та суму заборгованості, з урахуванням вже сплаченої суми, до дня пред`явлення позову до суду.

Отже, розрахунок заборгованості по 3% річних виглядає наступним чином: з 01.12.2018 року по 28.09.2021 року на суму заборгованості 3500 доларів США: 3500 доларів США х 3% х 1032 днів = 379,26 доларів США;

Як вбачається із позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму трьох відсотків річних в розмірі 390 доларів США, однак, оскільки суму боргу зменшилася то і відповідно сума трьох відсотків річних також підлягає зменшенню, тому до стягнення в порядку ст. 625 ЦК України підлягає сума в розмірі 379,26 доларів США.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки судом встановлені обставини укладення договору позики, його неналежного виконання зі сторони відповідача ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, однак не врахував належним чином всіх сум сплачених ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу.

Інші обґрунтування апеляційної скарги не спростовують правильність рішення суду першої інстанції та не впливають на обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнення заборгованості. Загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить (3500+379,26)= 3879,26 доларів США.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Усманов Мурад Амірович задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2022 року в частині стягнення суми боргу за розпискою змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за невиконаним договором позики в розмірі 3879 (три тисячі вісімсот сімдесят дев`ять), 26 доларів США.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 16 червня 2022 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак