ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/593/22 Справа № 2-2184/11 Суддя у 1-й інстанції - Олефіренко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2011 року ПАТ КБ Приватбанк звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк посилалися на те, що відповідно до укладеного договору №DNQ1RX204260617 від 16 серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6177 грн. 01 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 серпня 2009 року. Згідно умов укладеного договору договір складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. У зв`язку із порушенням виконання зобов`язань, відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10 березня 2011 року становить 26830 грн. 65 коп., та складається із: 3040 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 85 грн. 87 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 333 грн. 56 коп. - комісія за користування кредитом; 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1253 грн. 84 коп. - процентна складова штрафу, 21616 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На підставі викладеного ПАТ КБ Приватбанк просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №DNQ1RX204260617 від 16 серпня 2008 року станом на 10 березня 2011 року у розмірі 26830 грн. 65 коп.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ Приватбанк. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк ( рах.№ НОМЕР_1 МФО 305299) заборгованість за кредитним договором у сумі 26830 грн. 65 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк ( рах.№ НОМЕР_1 МФО 305299) судовий збір у розмірі 268 грн.31 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк ( рах.№ НОМЕР_1 МФО 305299) витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2011 року залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року доповнено заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2011 року, ухвалене у цивільній справі № 2-2184/2011 за позовом ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк ( рах.№ НОМЕР_1 МФО 305299) заборгованість за кредитним договором у сумі 26830 грн. 65 коп., яка складається з: 3040 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 85 грн. 87 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1253 грн. 84 коп. - процентна складова штрафу, 21616 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 07 червня 2011 року скасувати, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до укладеного договору №DNQ1RX204260617 від 16 серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6177 грн. 01 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 серпня 2009 року (а.с.6).

Згідно умов укладеного договору, договір складається із Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.6).

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

Відповідач допустив неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зав`язку із чим виникла заборгованість.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, відповідач станом на 10 березня 2011 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 26830 грн. 65 коп., яка складається із: 3040 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 85 грн. 87 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 333 грн. 56 коп. - комісія за користування кредитом; 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1253 грн. 84 коп. - процентна складова штрафу, 21616 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено при заочному розгляді справи, відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду, та обґрунтовуює свою апеляційну скаргу такою підставою, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У справі встановлено, відповідно до укладеного договору №DNQ1RX204260617 від 16 серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6177 грн. 01 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 серпня 2009 року (а.с.6).

Згідно умов укладеного договору, договір складається із Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.6).

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

Відповідач допустив неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зав`язку із чим виникла заборгованість.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, відповідач станом на 10 березня 2011 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 26830 грн. 65 коп., яка складається із: 3040 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 85 грн. 87 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 333 грн. 56 коп. - комісія за користування кредитом; 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1253 грн. 84 коп. - процентна складова штрафу, 21616 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.5).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість за кредитом у розмірі - 3040 грн. 61 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі - 85 грн. 87 коп., яка ним добровільно не сплачується.

Щодо позовних вимог банку про стягнення з відповідача комісії за користування кредитом у розмірі 333 грн. 56 коп. слід зазначити.

З кредитного договору вбачається, п. 7.1 передбачено сплату єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 990 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 83 грн. 39 коп.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

№ 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої

статті 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку комісії за користування кредитом, а тому у задоволенні позовних вимог банку в цій частині повинно бути відмовлено.

Щодо позовних вимог банку про стягнення з відповідача штрафів та пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов`язання, а саме: штрафи, пеня за прострочення оплати.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив застосувати строки позовної давності до вимог банку про стягнення неустойки (пені, штрафів).

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з укладеного між сторонами договору №DNQ1RX204260617 від 16 серпня 2008 року, кінцевий термін повернення кредиту - 16 серпня 2009 року.

З позовними вимогами про стягнення штрафу, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,банк звернувся до суду 18 квітня 2011 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності, який має застосовуватися до вимог про стягнення штрафу, пені.

Таким чином, вимоги банку про стягнення з відповідача штрафів, пені не підлягають задоволенню у звязку пропуском банком строків позовної давності щодо цих вимог.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2011 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Позові вимоги Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором №DNQ1RX204260617 від 16 серпня 2008 року, що утворилася станом на 10 березня 2011 року, у розмірі 3040 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 85 грн. 87 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк судовий збір у розмірі 268 грн. 31 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова