ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/3983/20 Номер провадження 22-ц/814/1493/22Головуючий у 1-й інстанції Гримайло А.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участь секретаря: Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Державної архітектурно- будівельної інспекції України, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради, про скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації, скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності та припинення речового права (права власності),

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кайдашова Віталія Сергійовича,

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Державної архітектурно- будівельної інспекції України, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- скасувати декларацію ХК 09 від 19.08.2019 року про готовність об`єкту до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ), видану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради;

- скасувати рішення індексний номер 50169603 від 12.12.2019 року державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О. О. та запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на сарай літ. «Б» (адреса: АДРЕСА_1 , що входить до складу об`єкта нерухомого майна: житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 34597456), здійснені на підставі декларації ХК 09 від 19.08.2019 року про готовність об`єкту до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ), видану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради;

- припинити речове право (право власності) ОСОБА_2 на сарай літ. «Б» (адреса: АДРЕСА_1 ), що входить до складу об`єкта нерухомого майна: житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 34597456), що виникло на підставі рішення індексний номер 50169603 від 12.12.2019 року державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О. О. та запису про державну реєстрацію права власності, здійснених на підставі декларації ХК 09 від 19.08.2019 року про готовність об`єкту до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), видану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради;

- вирішити питання судових витрат.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 , надаючи завідомо неправдиву інформацію, подала декларацію ХК 09 від 19.08.2019 року про готовність об`єкту до експлуатації (житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ), оскільки сарай літ. «Б» є житловим будинком, права на який вона має як спадкоємець ОСОБА_3 .. Згідно з затвердженою Ленінським районним судом м. Харкова мировою угодою у справі № 2-1252/08 ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 дозвіл на узаконення самовільно побудованої будівлі літ. «Б-1», «б», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , тобто відмовилася від будь-яких прав на зазначене майно. Після смерті ОСОБА_3 її права на зазначену будівлю успадкувала позивач, як її дочка та спадкоємець першої черги. Під час реєстрації декларації проведення технічного обстеження спірної будівлі відбулося без візуального огляду об`єкту, що є порушенням п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, оскільки будь-які реконструкції чи інші будівельні роботи стосовно будинку літ. «Б» не проводилися, а сторонні особи не мають вільного доступу до вказаного будинку без відома позивача, у зв`язку з чим просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 рокув задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було доведено, що її права чи законні інтереси були порушені реєстрацією спірної декларації. Право власності на будівлю «Б1» не було зареєстровано за жодною особою, будівля є самовільним будівництвом. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності порушень, що унеможливлювали б подання декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ХК09 від 19.08.2019 року, власником домоволодіння надано не було, як і жодних доказів факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 суду не надано.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_1 , в інтересах якої апеляційну скаргу подав її представник адвокат Кайдашов В.С. Посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 , надаючи завідомо неправдиву інформацію, подала декларацію від 19.08.2019 року про готовність об`єкту до експлуатації, житлового будинку з надвірними спорудами. Серед зазначених об`єктів наявний сарай літ. Б, що позначений як нежитлова будівля. Відомості зазначені в декларації є неправдивими, оскільки сарай літ. Б є житловим будинком, права на який має позивач, як спадкоємиця майна належного ОСОБА_3 , так як на час відкриття спадщини вона проживала разом з померлою.

Зазначає, що затвердженою ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.09.2008 року мировою угодою, ОСОБА_2 відмовилася від будь-яких своїх прав на самовільно побудовану будівлю літ. Б., та надала ОСОБА_3 дозвіл на узаконення самовільно побудованої будівлі літ Б, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 . Вважає, що до неї, як до спадкоємиці, перейшли права на узаконення самовільно побудованої будівлі.

Звертає увагу на те, що в будинку літ. Б не проводилися будь-які обстеження та/або вимірювання, оскільки сторонні особи не мають доступу до вказаного будинку без відому позивача. Тому вважає, що подана відповідачем декларація про готовність об`єкта до експлуатації є незаконною, оскільки складена з порушенням Порядку від 13 квітня 2011 року № 461.

Вказує, що ОСОБА_2 було порушено процедуру під час реєстрації права власності на спірне майно.

В поданій апеляційній скарзі апелянт подав заперечення на ухвалу районного суду від 30.11.2021 року. Зазначає що, судом безпідставно було відмовлено у клопотанні представника позивача про привід свідків, які не надали докази витребувані судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з затвердженою ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.09.2008 року мировою угодою у справі № 2-1252/08, ОСОБА_1 (1/12), ОСОБА_3 (1/12) та ОСОБА_5 (4/6), відмовилися від належних, кожному окремо, часткок у спадковому майні, що розташоване в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 . В свою чергу, ОСОБА_2 , надала ОСОБА_3 дозвіл на узаконення самовільно побудованої будівлі літ. «Б-1», «б», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 132-133).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

25.06.2019 року ОСОБА_2 , звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з декларацією про готовність об`єкту до експлуатації серії ХК № 09 від 19.08.2019 року на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) серії ХК № 61 з метою вважати закінченим будівництво об`єкту готовим до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі сарай літ. «Б», загальною площею 79,4 кв. м. (а. с. 9-12).

На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 09.09.2008 року у справі № 2-1252/08; декларації про готовність об`єкту до експлуатації серії ХК № 09 від 19.08.2019 року, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, ОСОБА_2 , є власником 1/1 частки, житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: літ. «А1-1» - житлова прибудова, літ. «Ам» - мансарда, літ. «а1» - тамбур, літ. «а3», літ. «а8» - ганок, літ. «а5», літ. «а9» - прибудова, літ. «б1» - веранда, літ. «Ж», літ. «Д» -льох, літ. «Б», літ. «М» - сарай, літ. «Л» - вбиральня, літ. «К» -душ, № 3,6 - огорожа, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ((т. 1 а. с. 85, 134-135, 177).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказувала, що відповідач ОСОБА_4 , подаючи декларацію від 19.08.2019 року про готовність об`єкту до експлуатації житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , надала завідомо неправдиву інформацію, зазначивищи «сарай літ. «Б», тоді як зазначений сарай літ. «Б» є житловим будинком, права на який має позивач, як спадкоємець майна після смерті ОСОБА_3 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 не надала доказів того, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 . Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності порушень, що унеможливлювали б подання декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ХК09 від 19.08.2019 року, власником домоволодіння також надано не було. Суд прийшов до висновку, що позивачем не було доведено, що її права чи законні інтереси були порушені реєстрацією спірної декларації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об`єктом права власності, тому таке майно не входить до складу спадщини.

Згідно зі частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом вказаних норм матеріального права, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в частці 1/1 на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_2 в 2010 році.

За життя ОСОБА_3 не вчинили дії, щодо узаконення самовільно побудованої будівлі літ. «Б-1», розташованої за вищевказаною адресою, тобто за життя не набула права власності на вказаний об`єкт нерухомості. Оскільки, будівля літ. «Б» є самочинною, тому таке майно не входить до складу спадщини. Позовні вимоги про визнання за нею прав забудовника позивач не заявляла.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Стаття 13 Конвенції гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Порушене право підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Оскільки, ОСОБА_1 не було доведено наявність у неї спадкових чи будь яких інших прав на будівлю літ «Б» за адресою : АДРЕСА_1 , колегія суддів, погоджуюся з висновком суду першої інстанці про недоведеність позивачем порушення її прав, за захистом яких вона звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, - підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кайдашова Віталія Сергійовича -залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.06.2022.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль