Справа № 158/753/22
Провадження № 2/0158/342/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ківерцівської міської ради Волинської області про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Ківерцівської міської ради Волинської області про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), після смерті якої залишилось майно та майнові права. Так, відповідно до рішення Журавичівської сільської ради від 14.03.1996 №6/2 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га (0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,15 га - для ведення особистого підсобного господарства). Спадкодавець розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, однак не завершила її. З метою оформлення права на спадщину ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. У зв`язку з цим позивач просить у судовому порядку визнати за ним в порядку спадкування право на завершення приватизації земельної ділянки та її державної реєстрації.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.05.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.06.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не прибув, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21.04.1998 (а.с.6).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її син ОСОБА_1 шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.04.1952, матеріалами спадкової справи (а.с.10, 20-43).

Відповідно до архівного витягу з рішення сесії Журавичівської сільської ради Ківерцівського району від 14.03.1996 №6/2 ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,40 га, до складу якої входить: земельна ділянка 0,15 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, та земельна ділянка 0,25 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку (а.с.9).

ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, а саме земельної ділянки (права на завершення приватизації земельної ділянки) площею 0,40 га, однак постановою від 05.05.2022 державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (а.с.11).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачали, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529, ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно із п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №723/1061/17.

Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом встановлено, що мати позивача розпочала процедуру приватизації земельної ділянки загальною площею 0,40 га, земельна ділянка передана їй у власність, однак державний акт про право власності не видано.

Оскільки право власності на вказану земельну ділянку набувалось ОСОБА_2 шляхом її безоплатної приватизації на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» відповідно до рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у приватну власність, тому позивач має право як спадкоємець на завершення приватизації даної земельної ділянки.

За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку в спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України шляхом визнання права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації та реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень земельної ділянки загальною площею 0,40 га, яка складається із: земельної ділянки площею 0,15 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, та земельної ділянки 0,25 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, та яка передана у приватну власність ОСОБА_2 відповідно до рішення сесії Журавичівської сільської ради Ківерцівського району «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 14 березня 1996 року №6/2, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Ківерцівська міська рада Волинської області (45200, Волинська область, м. Ківерці, вул. Шевченка, 14, ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова