КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/7380/19 Головуючий у І інстанції - Котвицький В.Л.
апеляційне провадження №22-ц/824/1515/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

Позивач у квітні 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування, в якому зазначив, що 14.03.2018 між позивачем та ТОВ "Крайзель-будівельні матеріали" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №64692ак8юб, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 .

У подальшому, 17.12.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Власник пошкодженого транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до позивача, внаслідок чого ПАТ «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 72 823,60 грн. на користь ТОВ "ПОРШЕ ІНТЕР АВТО УКРАЇНА" за відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ СК "ПЗУ Україна", позивач звернувся із заявою до відповідної юридичної особи.

ПАТ СК "ПЗУ Україна" відшкодувало позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 58743,53 грн.

Суму збитків, які не відшкодовані на дату подання позову у сумі 14 080,07 грн., позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що суд неправильно застосував ст.. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України, ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і зробив безпідставний висновок про те, що оскільки позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 72823,60 грн., а ліміт відповідальності ПРАТ СК «НЗУ Україна» за полісом становить 100000 грн, то позивач не може звертатись до відповідача з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) на підставі ст.. 1194 ЦК України

Відзив не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає

Судом першої інстанції встановлено, що, 14.03.2018 року між позивачем та ТОВ "Крайзель-будівельні матеріали" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №64692ак8юб, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 .

У подальшому, 17.12.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль марки«Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ТОВ "Крайзель-будівельні матеріали".

Власник пошкодженого транспортного засобу ТОВ "Крайзель-будівельні матеріали" звернулось до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно Розрахунку страхового відшкодування вартість страхового відшкодування склала 72823,60 грн.

На підставі страхового акту позивач на виконання умов договору виплатив на користь ТОВ "Крайзель-будівельні матеріали" суму страхового відшкодування у розмірі 58 743,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням №528#870 від 18.01.2019 та платіжним дорученням №529241 від 21.01.2019 у сумі 14 080,07 грн.

Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ СК "ПЗУ Україна", позивач звернувся із заявою до відповідної юридичної особи.

ПАТ СК "ПЗУ Україна" відшкодувало позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 58743,53 грн.

Позивач обґрунтовуючи суму страхового відшкодування у розмірі 14 080,07 грн., яка є різницею між сплаченою сумою позивачем потерпілій особі внаслідок ДТП з вини відповідача і сумою, сплаченою страховиком відповідача вважає її збитками, які повинен відшкодувати позивачу відповідач.

Встановивши вказані обставини та відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що вбачається з довідки МТСБУ ліміт відповідальності за шкоду, спричинену відповідачем майну, становить 100 000,00 грн., тобто розмір страхового відшкодування потерпілій стороні в сумі 72 823,60 грн., не перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавана шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України 'Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 за №755/18006/15-ц.

Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ СК "ПЗУ Україна", а розмір завданих позивачу збитків не перевищує ліміту відповідальності за дійсним полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, враховуючи наявність у ПАТ СК "ПЗУ Україна" обов`язку відшкодувати позивачу збитки, які були завдані відповідачем у зв`язку із ДТП, суд вважав, що підстав для задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування.

Проте такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Встановлено, що розмір виплаченого ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" згідно полісу № АМ/5675160 страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності та вважає, що страхове відшкодування в розмірі фактичних витрат Позивача мало бути сплачено саме ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА".

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р № 1074/8395.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначаєтьсяяк сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобута величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку згідно Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Відповідно Звіту № 813 про оцінку вартості (розміру) збитків, вартість відновлювального ремонту ТЗ AUDI АЗ (д.р.н. НОМЕР_1 ) без урахування коефіцієнту фізичного зносу, розрахована оцінювачем, складає 79 686.78 грн. Коефіцієнт фізичного зносу відповідно Звіту № 813 про оцінку вартості (розміру) збитків складає 0,3300.

ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" було застосовано коефіцієнт фізичного зносу до вартості складових, що підлягають заміні, необхідних для ремонту автомобіля AUDI АЗ (д.р.н. НОМЕР_1 ) згідно ремонтної калькуляції № 1.003.18.0 від 14.01.2019 року та сплачено вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, розрахованого оцінювачем у Звіті № 813 про оцінку вартості (розміру) збитків, яка склала 58 743,53 грн., відповідно до ст. ст. 22, 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА", страховиком Відповідача ( ОСОБА_1 ), з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода було виконано обов`язок згідно полісу № АМ/5675160 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має правосамостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 IIК України має право звернутися безпосередньо довинуватця з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Така правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 31.05.2017р. справа№758/10356/14-ц, Постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 справа №760/25782/14-ц, Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015р справа №6- 2587цс15

Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Зазначеної позиції дотримується і Верховний Суд України в постановах № 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року; № 227/2996/16-ц від 11.12.2019 року; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019 року.

У постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цсІ5, Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 201/1431/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17, від 20 березня 2019 року у справі № 199/6667/15-ц, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) за договором майнового страхування транспортного засобу.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченоговідшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягаєвідшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував ст.. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України, ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і зробив безпідставний висновок про те, що оскільки позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 72823,60 грн., а ліміт відповідальності ПРАТ СК «НЗУ Україна» за полісом становить 100000 грн, то позивач не може звертатись до відповідача з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) на підставі ст. 1194 ЦК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення апеляційним судом ухвалено на користь позивача, понесені ним по справі витрати у вигляді судового збору за подачу позову та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на його користь, зважаючи на доведеність факту їхнього понесення, а саме наявності в матеріалах справи квитанції про сплату судового збору за подачу подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн та судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн., а всього 5 675 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року скасувати та ухвалити по справі новее судове рішення.

Позовов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 14 080.07 грн шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн., а всього 5 675 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник