ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2368/22 Справа № 175/3568/19 Категорія 2 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про неправомірну відмову в підписі документу та визнання дійсним даного документу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 лютого 1992 року, остання разом з сестрою ОСОБА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 , в рівних частинах успадкували домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,32 га за адресою: АДРЕСА_1 (у зв`язку з упорядкуванням нумерації житлових будинків, будинок за АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_2 ).

Зазначає, що приватизацію земельних ділянок з відповідачем проводили одночасно. при Були складені відповідні плани земельних ділянок, на підставі яких інженер-землевпорядник у присутності представника відділу по земельним ресурсам Дніпропетровського району, 20 липня 1997 року склав акти встановлення меж земельних ділянок, що повинні передаватись їй та відповідачу у власність. Вказані акти були підписані нею та відповідачем, іншими суміжними землекористувачами без будь-яких заперечень.

Кожна зі сторін отримали державний акт про право приватної власності на землю від 20 жовтня 1997 року на частину земельної ділянки площею 0,1600 га кожній.

Згідно з встановленими межами земельних ділянок відповідач не має виходу на АДРЕСА_2 . Відповідач має вихід на АДРЕСА_3 , до якої примикає її земельна ділянка. В літку 2018 року, коли відносини перестали бути добросусідськими, відповідач обладнала заїзд для свого автомобілі з боку АДРЕСА_2 , через частину земельної ділянки позивача, внаслідок чого, остання перестала користуватись своїм подвір`ям. В підтвердження правомірності своїх дій відповідач, надала на думку позивача, підроблений Державний акт на право приватної власності на землю також від 20 жовтня 1997 року, який зі слів ОСОБА_1 нібито повторно виданий Новоолександрівською сільською радою і згідно з яким їй відійшла частина земельної ділянки, яка примикає до виділеної ОСОБА_2 частини будинку та до АДРЕСА_2 . При цьому, відповідач не заперечувала, що її первісний державний акт мав план зовнішніх меж її земельної ділянки, згідно з яким для неї не було виходу на АДРЕСА_2 , що було на думку відповідача несправедливим. Щоб усунути несправедливість, на звернення відповідача Новоолександрівська сільська рада нібито видала новий державний акт і вона має право обладнати заїзд свого автомобіля з боку АДРЕСА_2 .

Зазначає, що при зіставленні державного акту, який дозволила сфотографувати відповідач та державного акту, який зберігається в архіві Новоолександрівської сільської ради конфігурації земельної ділянки наданої відповідачу у власність мають суттєві розбіжності, що вказує на підроблення документів.

Наразі сторони займаються отриманням кадастрового номера на земельні ділянки. Під час виготовлення польових топографо-геодезичних робіт було виготовлено план земельної ділянки позивача, який не має розбіжностей з планом, який наявний в державному акті на право приватної власності на землю та зроблено опис її зовнішніх меж. 08 серпня 2019 року ФОП ОСОБА_4 складено два примірники акту приймання-передачі межових знаків їй на зберігання по її земельній ділянці, які повинні бути підписані усіма особами, які в ньому вказані. Відповідач не погоджуючись з конфігурацією земельної ділянки позивача, відмовилась підписувати будь-який документ. Вважала, що без підпису відповідачем двох примірників акту приймання-передачі межових знаків від 08 серпня 2019 року, неможливо вирішити питання про передачу матеріалів польових топографо-геодезичних робіт Новоолександрівській сільській раді для погодження та в подальшому для отримання кадастрового номеру на її земельну ділянку.

На підставі вищевказаного ОСОБА_2 просила суд, визнати неправомірною відмову ОСОБА_1 у підписанні двох примірників акту приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2 від 08 серпня 2019 р. по земельній ділянці площею 0,1600 га, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності і знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради за адресою АДРЕСА_2 і визнати дійсними два примірники акту приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2 від 08 серпня 2019 р. по земельній ділянці площею 0,1600 га, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності і знаходиться території Новоолександрівської сільської ради за адресом АДРЕСА_2 без підпису їх ОСОБА_1 .

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якому посилаючись на те, що під час виготовлення державних актів були допущені помилки та видані державні акти з невідповідними розмірами меж, просила суд визнати недійсними держаний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 20 жовтня 1997 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,16 га, розташовану на території в АДРЕСА_1 (на теперішній час буд.110) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та держаний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 20 жовтня 1997 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 0,16 га, розташовану на території АДРЕСА_1 (на теперішній час буд. 110) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами не виконано обов`язок по доведенню обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх первісних та зустрічних вимог.

Не погодившись з рішенням суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги акт №11 від 12 лютого 2021 року про обстеження земельної ділянки на території Новоолександрівської сільської ради, згідно якого за результатами обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_2 встановлено блокування проходу до домоволодіння ОСОБА_1 , що унеможливлює повноцінне обслуговування земельної ділянки та домоволодіння. Комісія вважала за доцільне переглянути схему розподілу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та рекомендувала визнати недійсними державні акти на право приватної власності на землю №016932 та 016931 від 20 жовтня 1997 року. Разом з цим, судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання про призначення та проведення у справі земельно-технічної експертизи.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , сторони у справі успадкували домоволодіння в рівних частинах, розташоване на земельній ділянці площею 0,32 га за адресою АДРЕСА_1 . В порядку приватизації рішенням виконкому Новоолександрівської сільської ради народних депутатів №106 від 25 грудня 1996 року сторонам передані земельні ділянки площами по 0,16 га.

У 1997 році сторони оформили право власності на свої земельні ділянки, про що 20 жовтня 1997 року виконкомом Новоолександрівської сільської ради видані відповідні Державні акти на право приватної власності на землю та погоджені відповідні межі земельних ділянок.

На думку позивача за зустрічним позовом, під час виготовлення державних актів булі допущені помилки та видані Державні акти з невідповідними розмірами меж.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Процесуальний закон покладає на особу обов`язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов`язків доказування.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з вимогами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження заявлених зустрічних позовних вимог позивачем до апеляційної скарги надано висновок експерта № 1354-10 від 30 листопада 2021 року. При цьому про причини неможливості його подання під час розгляду справи у суді першої інстанції, не зазначає.

З наведеного слідує, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 були подані додаткові докази, які не надавалися суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує лише ті докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає висновок експерта № 1354-10 від 30 листопада 2021 року до уваги.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції акту №11 від 12 лютого 2021 року про обстеження земельної ділянки на території Новоолександрівської сільської ради, не є достатньою підставою для скасування по суті правильного рішення суду, оскільки зроблені висновки комісії про доцільність перегляду меж земельних ділянок та скасування Державних актів на право приватної власності на землю, не містять даних про допущені помилки в розмірах меж земельних ділянок на час видачі Державних актів, у зв`язку з чим слід визнати їх недійсними.

Доводи апеляційної скарги про залишення судом першої інстанції поза увагою клопотання про призначення та проведення у справі земельно-технічної експертизи, колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Суд першої інстанції сприяв сторонам у всебічному та повному з`ясуванні обставин у справі, призначивши ухвалою суду від 21 січня 2020 року судову земельно-технічної експертизу. Проте, у зв`язку з невиконанням клопотання експерта від 05 березня 2020 року №750/878/879-20/06/20 та неповерненням цивільної справи №175/356/-19-ц відповідно до статті 72 ЦПК України, п.п. 1.13., 2.1., 4.11. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за №705/3145, експертиза не була проведена.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова