Провадження № 2/734/635/22 Справа № 734/116/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 червня 2022 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарі судового засідання - Красівській Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина з інвалідністю та стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина з інвалідністю та стягнення додаткових витрат на дитину.

Так, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, що піддягають стягненню зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Газанджик Туркменістану, на мою користь згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 10.09.2018 року у справі № 734/2583/18 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, до твердої грошової суми у розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Газанджик Туркменістану, аліменти на її утримання як жінки, з якою проживає їх дитина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікуєтеся нею, у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею, та стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Газанджик Туркменістану, на мою користі 50% понесених мною додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 33104 грн. 00 коп.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 01.02.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Зазначала, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, ОСОБА_2 , відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надав та в судові засідання 18.02.2022 року, 10.03.2022 року, 06.06.2022 року та 20.06.2022 року не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Козелецьким районним судом Чернігівської області було надіслано запит до Остерської міської ради Чернігівської області щодо доступу до персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді, що надійшла з Остерської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований по АДРЕСА_1 і знятий з реєстрації 28.08.2014 року згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області справа № 734/79/14 від 28.05.2014 року. Інша інформація про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані на вищевказаного громадянина у реєстрі територіальної громади відсутні.

Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_2 , яка наявна в матеріалах справи, а саме: АДРЕСА_1 . Між тим, усі документи із зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд судової справи через оголошення на офіційному сайті Судової влади України.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст. 281 ЦПК України).

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач - ОСОБА_2 , був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`являвся в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач - ОСОБА_1 , не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 08.02.2017 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з матір`ю.

Згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 10.09.2018 року у справі № 734/2583/18 стягнено зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Газанджик Туркменістану, зареєстрованого в м. Остер Козелецького району Чернігівської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки і жительки с. Поліське Козелецького району Чернігівської області, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 31.07.2018 року.

Позивач зауважує, що у зв`язку зі зміною її матеріального стану, погіршенням здоров`я дитини виникла необхідність звернення до суду з даним позовом, оскільки згідно консультативного висновку ЛКК КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради (протокол № 46 від 14.07.2020 року) дитині ОСОБА_3 встановлений діагноз Н 90.3 Двобічна сенсоневральна приглухуватість 4-5 ст. (глухота).

07.08.2020 року Комунальним некомерційним підприємством Козелецької районної ради «Козелецька центральна районна лікарня» видано медичний висновок № 1138 про дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно консультативного висновку сурдолога КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради від 05.04.2021 року рекомендовано бінауральне (на обидва вуха) слухопротезування з технологією захисту мовлення.

Відповідно до консультативного висновку лікаря-невролога дитячого медичного центру ЛОР + від 20.05.2021 року дитині рекомендовано: МРТ головного мозку, заняття з сурдопедагогом, заняття за методикою сенсорної інтеграції, заняття з психологом.

Згідно консультативного висновку від 22.07.2021 року ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України» ОСОБА_3 встановлено діагноз 98.8 Стан після часткової корекції аномального дренажу легеневих вен, закриття дефекту міжпередсердної перетинки/2018 р.

01.11.2021 року Остерською міською амбулаторією Загальної практики сімейної медицини видана ОСОБА_3 довідка № 170 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді.

Стан здоров`я дитини, необхідність періодичних консультацій у лікарів, виконання їх рекомендацій, постійний домашній догляд за дитиною, неможливість у зв`язку з цим мого влаштування на роботу, відсутність джерел доходу, крім соціальних виплат, значно погіршили мій матеріальний стан.

Відповідач жодної участі в житті дитини не приймає. Аліменти на утримання сина не сплачує, про що свідчить довідка про неотримання аліментів Козелецького відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області № 65182362 від 05.01.2022 року.

Зважаючи на те, що відповідач перебуває в працездатному віці, не є особою з інвалідністю, працевлаштований без офіційного оформлення трудових відносин, інших дітей, інших осіб на утриманні не має, позивач вважає за необхідне просити суд збільшити розмір аліментів та визначити їх у твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно.

Таким чином, враховуючи інтереси та потреби дитини (харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, медична допомога, лікування, розвиток, заняття зі спеціалістами) розмір аліментів, визначений позивачем у твердій грошовій сумі, є достатнім та забезпечить гармонійний розвиток дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Шлюб між мною та ОСОБА_2 був розірваний за рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 10.09.2018 року у справі № 734/2582/18, що набрало законної сили 11.10.2018 року.

Положення ст. 88 СК України передбачають, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідною, та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

За ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Дитина ОСОБА_3 проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області № 52 від 12.01.2022 року.

Про інвалідність дитини свідчить корінець медичного висновку № 1138 про дитину з інвалідністю віком до 18 років, виданого 07.08.2020 року Комунальним некомерційним підприємством Козелецької районної ради «Козелецька центральна районна лікарня».

Позивач вважає, що відповідач може надавати передбачену законодавством матеріальну допомогу та розмір аліментів на її утримання, як жінки, що проживає з дитиною з інвалідністю, яку просить суд визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 є здоровою, працездатною особою, працевлаштований, але без офіційного оформлення трудових відносин, має постійний дохід, спроможний і зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на сина, пов`язаних з його обстеженням та лікуванням.

Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням суду або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення.

Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення.

У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред`явлення позову.

Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. Так, якщо дитина є інвалідом, страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно каліцтво, суд повинен вважати такі обставини підставою для збільшення розміру аліментів.

При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч. 1 даної статті.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» з 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2 100 гривень, з 1 липня - 2 201 гривня, з 1 грудня - 2 272 гривні; від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2 618 грн, з 1 липня 2 744 грн, з 1 грудня 2 833 грн.

Отже, зважаючи, що відповідач свій обов`язок по утриманню дитини належним чином не виконує, неповнолітній син перебуває на утриманні матері, то суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття, оскільки відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину у вказаному судом розмірі.

Збільшуючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст.ст. 7, 141 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В свою чергу, сторони, у відповідності ч. 1 ст. 192 СК України, не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них або їх дитини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина з інвалідністю суд зазначає наступне.

Дитина ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, тому розмір аліментів який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною.

Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 року № 2961-IV(з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 , аліментів на її утримання як жінки, з якою проживає їх дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікуєтеся нею, у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися, залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесені наступні витрати на дитину, а саме: на комплексне аудіологічне обстеження дитини на суму 2000,00 грн. згідно рахунку - фактури № СФ-0003708 від 22.05.2019 року та квитанції ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» № 135554 від 22.05.2019 року; на придбання слухового апарату та. супутніх товарів на суму 64208,00 грн. згідно рахунку-фактури № СФ-0004426 від 19.06.2019 року та квитанцій ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» № 552069 від 19.06.2019 року, № 625279 від 20.06.2019 року, № 735559 від 21.06.2019 року, № 799449 від 22.06.2019 року, № 971749 від 24.06.2019 року. Загальна сума витрат склала 66208,00 грн.

Оскільки дані витрати пов`язані з обставинами, що стосується здоров`я дитини, і дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»), тому позов в частині стягнення додаткових витрат, які є документально підтвердженими (66208,00 грн) в розмірі - 33104,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина з інвалідністю та стягнення додаткових витрат на дитину, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 180, 182-183, 192 СК України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, що піддягають стягненню зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Газанджик Туркменістану, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 10.09.2018 року у справі № 734/2583/18 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, до твердої грошової суми у розмірі 5 000 (п`яти тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Газанджик Туркменістану, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , як жінки, з якою проживає їх дитина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікуєтеся нею, у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Газанджик Туркменістану, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 50% понесених єю додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 33 104 (тридцять три тисячі сто чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Газанджик Туркменістану, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: