Справа № 752/8621/15-ц
Провадження № 2-п/752/42/22
У Х В А Л А

Іменем України

02.06.2022 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Крекотень О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2017р. у справі №752/8621/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» до ОСОБА_1 , треті особи Спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокомерц - України» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27.10.2017р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» до ОСОБА_1 , треті особи Спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокомерц - України» про стягнення заборгованості позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 641 046,55 доларів США, що становить 13 546 848,82 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 05.05.2015р. - 21,132395), а також стягнуто з відповідача у відшкодування витрат по сплаті судового збору 3 654,00 грн.

У лютому 2022р. Голосіївським районним судом міста Києва зареєстровано заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення, за якою він просив суд поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 24.10.2017р., скасувати заочне рішення у справі №752/861/15-ц від 24.10.2017р.

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи, тому його неявка в судове засідання і неподання суду відзиву відбулися з поважних причин. Також він вказує, що станом на будь-яку дату до ухвалення заочного рішення у нього не виник обов`язок за Договором поруки виконати боргові зобов`язання, оскільки він не отримував письмову вимогу, як це передбачено п. 3.4. Договору поруки; Договір відступлення прав вимоги від 24.07.2015р. є нікчемним у частині передачі прав вимоги за Договором поруки №041-11-11/16 від 29.11.2011р., внаслідок недодержання банком та позивачем вимог закону про нотаріальне посвідчення договору; позивачем не надано докази на підтвердження набуття ТОВ «ФК Централ Капітал» права вимоги до Гринберга, оскільки зі змісту наданих документів неможливо встановити факт набуття прав вимоги за Договором поруки; в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та надання ОСОБА_1 доказів про перехід права вимоги до ТОВ «ФК Централ Капітал».

Ухвалою суду від 17.05.2022р. прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2017р., призначено судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, заяви, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Частиною 1 ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Таким чином, для скасування заочного рішення суду необхідна наявність одночасно двох умов.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, частинами 1, 3 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Положення ч. 5 та ч. 6 ст. 128 ЦПК України визначають, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасниками судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судового повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Як на поважність причин неявки в судові засідання з розгляду справи заявник вказує те, що він не був повідомлений судом належним чином про дату, час та місце слухання справи, і суд розглянув справу за його відсутності без належного повідомлення про розгляд.

Так, матеріали справи свідчать про те, що ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками до неї була направлена на адресу, яка згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві від 28.05.2015р. була зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 . Це поштове відправлення було отримано відповідачем 19.06.2015р., про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення. Про наступні дати судового засідання ОСОБА_1 повідомлявся судовими повістками, однак три судові повістки були повернуті поштою із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку, що її обґрунтування є фактично непогодження з винесеним рішенням по суті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Отже, враховуючи наведене, суд виходить з того, що відповідачем не доведено належними засобам доказування обставини та умови, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення, з огляду на що заява про перегляд заочного рішення від 24.10.2017р. у справі №752/8621/15-ц залишається без задоволення.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 287 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2017р. у справі №752/8621/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» до ОСОБА_1 , треті особи Спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокомерц - України» про стягнення заборгованості, залишити без задоволення.

2. Роз`яснити, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

3. Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Суддя І.О. Ольшевська