Дата документу 19.01.2022
Справа № 334/3387/21
Провадження № 2/334/326/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначив, що він є власником Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2021 року, що був укладений між ним та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України Вовк І.І., реєстровий № 2784.

Таким чином, придбавши Ѕ частини на вказаний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 позивач набув право власності на останній та став його власником.

На стороні позивача до участі у справі залучена третя особа, яке не заявляє самостійної вимоги, щодо предмету спору інший співвласників Ѕ частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , якій Ѕ зазначеного будинку належить на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2003 року.

Відповідно до довідки від 26.05.2021 року № 04-47/2629, виданої департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради в будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на день звернення з позовом до суду, зареєстрована відповідачка по справі ОСОБА_2 .

Згідно із п. 13 вищезазначеного договору купівлі-продажу, продавець зобов`язується в строк до 01.05.2021 року зняти з реєстрації місця проживання усіх прописаних у житловому будинку третіх осіб. Позивач виконав всі зобов`язання за даним договором у повному обсязі. Як вбачається з довідки від 26.05.2021 року № 04-47/2629, виданої департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідачка на час звернення до суду є зареєстрованою у житловому будинку власником якого є Позивач.

Реєстрація Відповідачки у Житловому будинку створює для Позивача перешкоди у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, обмежує у здійсненні права власності щодо нерухомого майна в повному обсязі, Позивач не має можливості вільно розпоряджатись належним йому майном, тому він просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Представник Позивача, адвокат Гірба Е.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні за мотивами, вказаними в позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, листи надсилались за її місцем реєстрації, які були повернуті до суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою, письмових заперечень суду щодо позову не надала.

Третя особа ОСОБА_3 , судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовну заяву просить задовольнити та стверджує, що починаючи з 2003 року- з моменту набуття нею права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідач не з`являлась та не мешкала за цією адресою.

Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідачів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши сторону позивача та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2021 року, що був укладений між ним та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України Вовк І.І., реєстровий № 2784. Інший співвласників Ѕ частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , якій 1/2 зазначеного будинку належить на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2003 року.

Згідно із п. 13 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 22.04.2021 року, продавець зобов`язується в строк до 01.05.2021 року зняти з реєстрації місця проживання усіх прописаних у житловому будинку третіх осіб. Позивач виконав всі зобов`язання за даним договором у повному обсязі.

На теперішній час в житловому будинку зареєстрована ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою від 26.05.2021 року № 04-47/2629, виданої департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Реєстрація відповідачки у вищезазначеному житловому будинку створює для позивача перешкоди у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, обмежує у здійсненні права власності щодо нерухомого майна в повному обсязі, позивач не має можливості вільно розпоряджатись належним йому майном.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є колишнім власником вказаної частки будинку по АДРЕСА_1 , на момент оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 в ньому не проживала, її особа йому не відома, відомостей про намагання відповідача вселитися у вказаний будинок він не має. Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є матір`ю позивача, особа відповідачки ОСОБА_2 їй не відома, вона не є членом їх сім`ї, в будинку як їй відомо відповідачка ніколи не проживала.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст.319ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно до п.1 ч.1 ст.346ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником житла, при умові збереження права власності на житло цього власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідно до ст.391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Такий правовий висновок зроблений в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного Цивільного Суду від 09.12.2020 року справа №209/2642/18.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2018 року винесеній за результатами розгляду справи №766/1955/16-ц (провадження № 61-755 св 18), право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

В постанові від 25 липня 2018 року справа № 638/13030/13-ц, Верховним судом зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

У зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_2 , зареєстрована в належному позивачу житловому будинку АДРЕСА_1 , на даний час в ньому не проживає вже тривалий проміжок часу, не є членом сім`ї позивача, суд приходить до висновку, що відповідачка залишаючись зареєстрованою у спірному будинку, власником якого є позивач, будучи сторонньою для нього особою, перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника, тому суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його переглядякщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складений 28.01.2022 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.