КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/15180/18

номер провадження: 22-ц/824/5285/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Желепи О.В. (суддя - доповідач),

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.,

за участю секретаря - Ковальової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року у складі судді Каліушка Ф.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення участі батька у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивувала тим, що сторони від шлюбу, який розірвано за рішенням суду 07.11.2017, мають малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, негативно впливає на психічний та психологічний стан дитини. З червня 2017 року відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

На підставі наведеного просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення участі батька у вихованні дитини.

Позов мотивований тим, що наразі він не може спілкуватись із дитиною, оскільки позивач чинить перешкоди. Жодного разу з травня 2017 р. ОСОБА_4 не надала можливості побачитися з дитиною, а він, як батько дитини позбавлений можливості приймати участь у виховуванні дитини, хоча має гарні умови для виховання та життя дитини.

На підставі наведеного просив задовольнити його позов, встановивши наступний порядок побачень:

- кожний вільний тиждень (другий та четвертий тиждень) місяця в загальних місцях дозвілля, та за місцем проживання батька.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено наступний спосіб участі ОСОБА_2 (батька) у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши зустрічі:

- перші дев`ять місяців з дня набрання даним рішенням законної сили: перший та третій вівторок кожного місяця з 16.00 години до 18.00 години у присутності фахівця із соціальної роботи Солом`янського районного центру соціальних служб, за згодою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- місцем зустрічі визначити приміщення Солом`янського районного центру соціальних служб: м. Київ, вул. М.Кривоноса, 21.

У подальшому, кожна перша та третя субота місяця з 10.00 години до 15.00 години без присутності матері, за згодою малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи її стан здоров`я та за узгодженням з матір`ю ОСОБА_3 місця перебування дитини.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подано апеляційні скаргі, у яких він просить скасувати його в частині задоволення зустрічного позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Визначити наступний спосіб участі ОСОБА_2 (батька) у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши зустрічі:

- перший рік з дня набрання даним рішенням законної сили: перший та третій вівторок кожного місяця з 16.00 години до 18.00 години у присутності фахівця із соціальної роботи Солом`янського районного центру соціальних служб, за участю дитячого психолога;

- місцем зустрічі визначити приміщення Солом`янського районного центру соціальних служб: м. Київ, вул. М.Кривоноса, 21.

У подальшому, кожний вівторок та четвер кожного місяця з 16.00 години до 18.00 години без присутності матері, за узгодженням з матір`ю ОСОБА_3 місця перебування дитини;

- кожна субота місяця з 10.00 години до 16.00 години без присутності матері, за узгодженням з матір`ю ОСОБА_3 місця перебування дитини.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначення судом участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні за згодою дитини ОСОБА_4 , унеможливлює фактичне виконання рішення суду.

Так, позивач ОСОБА_4 за первісним позовом із своєю матір`ю створили умови, які не дають батьку дитини ОСОБА_2 спілкуватись та бачитись з донькою. Протягом тривалого часу дитина не бачиться та не спілкується з батьком, унаслідок чого втрачається психоемоційний зв`язок між ними. Дитина перебуває під впливом бабусі та матері, які налаштовують її проти батька, а отже формулювання у рішенні суду про те, що зустрічі між батьком та дитиною повинні відбуватись лише за згодою самої дитини, є незрозумілим та невмотивованим, ухваленим без врахування частини 3 статті 171 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 рішення суду, ухвалене в цій справі не оскаржувала.

В судовому засіданні Київського апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 доводи скарги підтримали.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Новохатько В.В. доводи скарги заперечувала.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2012 року, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька, ОСОБА_4 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07.11.2017 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 було стягнено аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування Солом`янської РДА у м. Києві від 07 лютого 2020 року про визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_4 , орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини до завершення розслідування та стабілізації психоемоційного стану дитини.

Між сторонами у справі наявні конфліктні та неприязні стосунки, пов`язані з порядком утримання, виховання спільної дитини, що останніми не оспорюється.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Визначаючи вищенаведений спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що дитина у 8 років вже усвідомлює та розуміє значення своїх дій, може висловлювати думку та побажання, її думка має враховуватись. Крім того, у висновку органу опіки та піклування зазначено, що дитина повідомила про те, що не бажає бачитись з батьком. Посилаючись на вказані обставини, суд прийшов до висновку, що побачення дитини з батьком мають відбуватись за згодою дитини.

Колегія суддів не може погодитись в повному обсязі з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 138/96/17.

У зазначеній постанові Верховний Суд наголосив, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

При цьому, відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звернувшись з даним позовом до суду, ОСОБА_2 зазначав, що наразі він не може спілкуватись із дитиною, оскільки ОСОБА_4 чинить перешкоди. Жодного разу з травня 2017 р. ОСОБА_4 не надала йому можливості побачитися з дитиною.

Факт відсутності спілкування ОСОБА_2 з донькою протягом тривалого часу ОСОБА_4 не заперечується.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із матеріалів справи, то ні органом опіки та піклування, ні ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні.

Вважаючи недоцільним визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_7 , орган опіки та піклування послався на наявність відкритої кримінальної справи за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КК України та врахував висновок психологічного обстеження від 14.11.2019, наданого психологом Міського центру дитини служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до вказаного висновку психолога, донька сторін ОСОБА_8 не включає батька до складу сім`ї, витісняє спогади про нього, боїться його, що може свідчити про наявний травматичний досвід, пов`язаний із батьком.

Матеріали справи також містять висновок психолога, наданий ОСОБА_4 .

Судом першої інстанції надано належну оцінку наявності відкритої кримінальної справи та правильно зазначено про те, що вина відповідача, щодо пред`явленого обвинувачення станом на дату винесення рішення не доведена, досі триває досудове розслідування, а висновки психологічних експертиз носять суперечливі висновки.

Разом з тим, надавши правильну оцінку вищевказаним доказам, суд першої інстанції не врахував, що дитина постійно проживає разом із матір`ю, має тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, між сторонами виникли конфліктні неприязні стосунки, відсутній компроміс щодо порядку зустрічі та вихованню дитини, унаслідок чого обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

В усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства").

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

У даній справі не встановлено на підставі належних та допустимих доказів, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком поза її бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини, а отже висновки суду першої інстанції про можливість та доцільність встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та у її вихованні лише за бажанням дитини є необґрунтованими.

Застереження в рішенні суду, щодо проведення зустрічей з батьком лише за бажанням дитини не відповідає найкращим її інтересам з огляду на те, що надає можливість матері дитини зловживати своїм обов`язком сприяти відновленню стосунків між батьком та дочкою, що в подальшому житті дівчинки лише сприятиме нормальному уявленню про сім`ю та роль батька.

При визначенні способу участі ОСОБА_2 у вихованні своєї доньки ОСОБА_7 та спілкуванні з нею, суд апеляційної інстанції враховує вік дитини, стан її здоров`я, факт відсутності відповідача в житті доньки тривалий період, та вважає, що налагодження між батьком та дитиною довірчих та теплих стосунків без психологічного травмування дитини, можливе у спосіб визначений судом першої інстанції.

Отже, встановлений судом першої інстанції спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні своєї доньки ОСОБА_7 та спілкуванні з нею на даний час відповідатиме інтересам дитини та буде комфортним для встановлення між батьком та дитиною стосунків, оскільки проходитиме в присутності фахівця із соціальної роботи Солом`янського районного центру соціальних служб (психолога).

При цьому суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам, що батьки зобов`язані поважати дитину, а тому при встановленні та налагодженні між батьком та дитиною стосунків, повинні утриматись від дій, які можуть її травмувати, відноситись до своїх прав та обов`язків батьків розумно, виважено та з любов`ю до дитини. Роз`яснити батькам, що у разі потреби вони можуть скористатися сімейною медіацією для визначення способів гармонійного розвитку та емоційного комфорту доньки, також можуть звернутись з відповідною заявою до Служби у справах дітей з метою забезпечення участі психолога служби під час адаптаційного періоду, визначеного судом.

Разом з тим, зважаючи на вік дитини, тривалий час проживання дитини із матір`ю, колегія суддів вважає, що на даний час запропонований ОСОБА_2 в апеляційній скарзі спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, є неможливим та таким, що суперечитиме її інтересам.

Відповідно до частин 1 статті 376 ЦПК України, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду, виключивши з нього посилання про те, що зустрічі мають відбуватися за згодою дитини.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року змінити, виключивши з нього посилання про те, що зустрічі мають відбуватися за згодою дитини.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16.06.2022 року.

Головуючий О.В.Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф.Мазурик