Справа №601/3343/21
Провадження № 2/601/226/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Коротича І.А.,

за участю секретаря судового засідання: Бончик А.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Бернацького П.В.,

представника відповідачів Гуменюк І.П.

розглянувши в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Львівська Залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», начальника Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» Левицького Олександра Федоровича про визнання незаконним та скасування наказу від 07.12.2021 № ДН-3/184 «Про відсторонення від роботи», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до регіональної філії «Львівська Залізниця» AT «Українська Залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», начальника виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» Левицького Олександра Федоровича про визнання незаконним та скасування наказу Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» від 07.12.2021 № ДН-3/184 «Про відсторонення від роботи», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працює черговим по Залізничній станції Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень».Наказом начальника Олександра Левицького Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» від 07 грудня 2021 року №ДН-3/184 «Про відсторонення від роботи», ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 11 грудня 2021 року на час відсутностіщеплення проти СОVID-І9 до моменту проведення щеплення іпред`явлення відповідних підтверджуючих документів, без збереження заробітної плати.Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню із наступних підстав.Будь-яке звільнення чи відсторонення працівника оформляєтьсянаказом, складеним або за типовою формою № П-4, затвердженоюнаказом Держкомстату від 05.12.08 № 489, або в довільній формі.Оскаржуваний наказ викладено некоректно, без дотримання вимогтипової форми № 11-4, затвердженою наказом Держкомстату від 05.12.08р. № 489, та без зазначення всіх необхідних реквізитів, передбачених у п.4.4 ДСТУ 4163-2003.

Таким чином, наказ начальника О. Левицького Виробничого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» від 07 грудня 2021 року № 3/182 «Про відсторонення від роботи» не містить обов`язкової вказівки на фактичні обставини, |які послужили підставою для відсторонення позивача від роботи, документи як підстава для відсторонення від роботи в оскаржуваному наказі відсутні, що є підставою для скасування такого наказу як незаконного.

Також позивач вважає, що відповідач відсторонив його від роботи на підставі статті 46 КЗпП України, без зазначення конкретної підстави. Оскільки, нe можуть бути відсторонені від роботи люди із протипоказаннями до вакцинації, їм потрібно надати відповідний медичний висновок, виданий закладом охорони здоров`я.

Також, ОСОБА_1 відсторонено роботи на невизначений строк без збереження заробітної плати, на час відсутності щеплення, не переконавшись у тому чи підлягає він обов`язковій вакцинації, чи має абсолютні протипоказання до проведення щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень.

Крім того, в даному випадку відповідач відсторонив позивача від роботи передчасно, самовільно, без отримання від компетентних органів мотивованого подання про відсторонення його від роботи. В оскаржуваному наказі відповідач зазначає, що позивач відсторонений від роботи «на час відсутності щеплення від С0VID-19», у той час як такий строк відсторонення від роботи працівника у таких випадках не передбачений законом.

Позивач вважає, що тим самим відповідач практично зобов`язує ОСОБА_1 зробити щеплення проти С0VID-19, не переконавшись у тому чи підлягаю він обов`язковій вакцинації, чи має абсолютні протипоказання до проведення щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бернацький П.В. в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задоволити. ОСОБА_1 також пояснив, що до 11.12.2021 року перебував у відпустці. За тиждень до цього числа йому зателефонували з роботи та повідомили, що йому необхідно зробити щеплення проти С0VID-19, в іншому випадку його відсторонять від роботи. Вважає, що його повідомили про необхідність зробити щеплення не належним чином. Також вважає, вказані дії роботодавця неконституційними, оскільки дані вакцини не пройшли випробування та їх застосування може завдати шкоду здоров`ю позивача.

Представник відповідачів Гуменюк І.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, попередньо надіславши відзив на позов, згідно якого 07 грудня 2021 року начальником виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» видано наказ № ДН-3/184 «Про відсторонення від роботи», даним наказом ОСОБА_1 - чергового по залізничній станції Кременець відсторонено від роботи з 11 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.Наказ виданий відповідно до статті 46 КЗпП України, частиною 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236. На даний час дані нормативно-правові акти є чинними та незаконними у встановлений законом спосіб не визнавалися.Позивача в телефонному режимі завчасно повідомили про необхідність зробити щеплення проти COVID-19. Із даним наказом позивач ознайомлений під підпис 11 грудня 2021 року, де також зазначено, що ОСОБА_1 із наказом не згідний та вважає його антиконституційним. Відповідач вважає, що відсторонення позивача від роботи було здійснено у відповідності до норм чинного законодавства, тому підстави для визнання незаконним і скасування оспорюваного наказу відсутні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що згідно з Трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , позивач працює на посаді чергового по залізничній станції міста Кременець.

Відтак між сторонами існують трудові правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України та іншим трудовим законодавством.

Наказом від 07.12.2021 № ДН-3/184 «Про відсторонення від роботи» було наказано - ОСОБА_1 відсторонити від роботи, чергового по залізничній станції міста Кременець з 11.12.2021 на час відсутності щеплення, проте без збереження заробітної плати. З даним наказом позивач ОСОБА_1 ознайомлений 11.12.2021, поставивши власноруч свій підпис, в наказі зазначив, що з даним наказом не згідний, вважає його антиконституційним.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України.

Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи.

Таким чином, за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 185/676/18 (провадження № 61-8219св19).

Частинами другою, третьою статті 14 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту.

В силу ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно приписам ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Статтею 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що Кабінет Міністрів України відповідно до закону встановлює карантинно-обмежувальні заходи на території виникнення і поширення інфекційних хвороб та уражень людей.

У разі виникнення чи загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь), радіаційних уражень населення органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування за поданням відповідних головних державних санітарних лікарів у межах своїх повноважень можуть запроваджувати у встановленому законом порядку на відповідних територіях чи об`єктах особливі умови та режими праці, навчання, пересування і перевезення, спрямовані на запобігання та ліквідацію цих захворювань та уражень.

Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані забезпечувати своєчасне проведення масових профілактичних щеплень, дезінфекційних, дезінсекційних, дератизаційних, інших необхідних санітарних і протиепідемічних заходів.

Постановою КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було постановлено: установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин.

Пунктом 41-6 вказаної Постанови КМУ № 1236 встановлено: керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу";

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 р. № 2393 був доповнений Перелік затверджений Наказом МОЗ № 2153 від 04.10.2021 р. професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, згідно якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.».

Згідно Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, до таких об`єктів відноситься зокрема АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи держвлади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків: втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі, для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейська соціальна хартія [3] в ч. 3 ст. 11 містить положення, згідно з яким із метою забезпечення ефективного здійснення права на охорону здоров`я Сторони зобов`язуються самостійно або в співробітництві з громадськими чи приватними організаціями вживати відповідних заходів для того, щоб запобігати в міру можливості епідемічним, ендемічним та іншим захворюванням, а також нещасним випадкам. Це вимагає від держав забезпечити високий рівень імунізації, щоб не просто зменшити частоту цих захворювань, а й нейтралізувати запаси вірусів і таким чином досягти цілей, встановлених Всесвітньою організацією охорони здоров`я. Комітет підкреслює, що вакцинація у великих масштабах визнана найефективнішим та найекономнішим засобом боротьби з інфекційними й епідемічними хворобами (справа «Medecins du Monde - International проти Франції»). Отже, міжнародні нормативно-правові акти закріплюють важливість охорони здоров`я населення, а також визначають обов`язок держав запобігати спалахам епідемій шляхом розробки програм вакцинації.

У рішенні від 28 квітня 2021 року (CASE OF VAVШIИKA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC) Європейський суд з прав людини підкреслив, що, на загальну думку, вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних з точки зору витрат заходів у сфері охорони здоров`я і що кожна держава має намагатися досягати максимально можливого рівня вакцинації серед свого населення. Конвенція та інші міжнародні документи покладають позитивне зобов`язання на Договірні Держави зі вжиття належних заходів із захисту життя і здоров`я осіб, які перебувають під їхньою юрисдикцією. У світлі цих аргументів ЄСПЛ дійшов висновку, що обов`язок проходження вакцинації в Чехії є відповіддю національних органів влади на нагальну соціальну потребу в захисті здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від відповідних хвороб та недопущенні будь-якої тенденції зменшення рівня вакцинації дітей. Суд зрештою дійшов висновку, що оскаржувані заходи можуть вважатись такими, що були «необхідними у демократичному суспільстві», а тому не вбачав порушення статті 8 Конвенції. Приймаючи рішення, Суд враховував те, що недопущення дітей такого віку до навчання та спілкування з однолітками негативно вплинуло на можливість цих дітей особистісно розвиватися, проте ЄСПЛ вказує на те, що такі наслідки були спричинені свідомим порушенням законодавства їхніми законними представниками - батьками.

Отже, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. Таким чином, обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тобто не робота, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні і є пріоритетними для держави. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави у питанні безпеки життя і здоров`я громадян.

Посилання позивача на те, що відомості відносно того чи вакцинований він чи не вакцинований є його персональними даними, які захищені законом, а тому він не зобов`язаний надавати інформацію стосовно щеплення, суд розцінює, як обрану ним позицію для захисту своїх прав. Так ч. 2 ст. 286 ЦК України передбачено, що забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене ст. 286 ЦК України. Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в чинному законодавстві відсутні. Відтак, інформація щодо щеплення проти COVID-19 не є медичною таємницею.

Доводи позивача про те, що вакцина від COVID-19 знаходиться на стадії проведення клінічного випробування, судом не приймається до уваги, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №95 від 08.02.2021 «Деякі питання державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування» , передбачено реєстрацію вакцин для профілактики COVID-19 дозволені для екстреного використання в Україні.

Судом було встановлено, що позивач був попереджений про необхідність проведення до 08.12.2021 обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, або надання відповідного документу щодо протипоказань проведення такої вакцинації. Однак вказані документи позивачем надані не були. Повідомлення відбулося в телефонному режимі, чого не заперечив сам позивач.

Крім того, як вбачається із доводів позовної заяви та пояснень в суді, позивач не мав наміру проводити вакцинацію, вважаючи положення наказу МОЗ незаконними, такими, що суперечать Конституції України та нормам міжнародного права, а також посилаючись на те, що вакцинація від COVID-19 є незавершеним медичним експериментом і медичним втручанням, що має ряд протипоказань та побічних дій, які ще до кінця не досліджені.

Суд зазначає, що держава встановивши заборону працівникам залізниці працювати, які не мають профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всього колективу працівників, а також інших людей, тому право позивача на працю тимчасово обмежене, з огляду на суспільні інтереси, оскільки він не зробив профілактичне щеплення, яке є обов`язковим, та не надав медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для введення вакцини.

Отже, право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки він відмовився від обов`язкового щеплення.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Посилання позивача на те, що наказ 07.12.2021 № ДН-3/184 «Про відсторонення від роботи» невірно складений, у зв`язку із тим, що його відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19, а не на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не є підставою для скасування вказаного наказу, оскільки таке формулювання не порушує права позивача. Навпаки, у разі надання позивачем роботодавцю документів про проведення щеплення чи наявність протипоказань, буде підставою для поновлення ОСОБА_1 на роботі. У той час, як період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, може тривати довше, ніж проведення позивачем щеплення чи надання відповідних документів щодо протипоказань до нього.

З огляду на викладене, беручи до уваги вимоги ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч.1 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», згідно яких обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань, окрім дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виконуваної ними роботи, тобто відповідно до діючого законодавства профілактичне щеплення проти COVІD-19 є обов`язковим для працівників охорони; також беручи до уваги вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» згідно яких працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт.

Тобто, незважаючи на те, що кожна людина має право самостійно розпоряджатися власним життям і здоров`ям, існує перелік обов`язкових щеплень, які мають бути проведені окремою категорією працівників, у зв`язку з особливостями виконуваної ними роботи. Відмова від вакцинації є цілком правомірною, але в цьому випадку працівник свідомо допускає настання наслідків у вигляді відсторонення від роботи. Відмова працівника від вакцинації не повинна ставити під загрозу здоров`я колег, які працюють з позивачем.

Враховуючи, що позивачем в порушення вимог діючого законодавства не були надані ні сертифікат про проходження профілактичних щеплень проти COVID-19, ні медичний висновок про наявність протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, з урахуванням позиції ЄСПЛ, згідно якої обмеження прав осіб, які відмовилися від вакцинації за власним бажанням, а також накладення санкцій за таку відмову, не є проявом дискримінації та порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також те, що інтереси суспільства превалюють над інтересом однієї особи, тому впровадження обов`язкової вакцинації задля боротьби за громадське здоров`я не є порушенням прав окремих осіб, суд дійшов висновку, що роботодавець, відповідно до вимог статті 46 КЗпП України на підставі діючого законодавства, правомірно, відсторонив позивача від роботи, а отже наслідки у вигляді відсторонення були спричинені свідомим порушенням позивачем діючого законодавства, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 46 КЗпП України, ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 4, 76-82, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 6, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Регіональної філії «Львівська Залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», начальника Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» Левицького Олександра Федоровича про визнання незаконним та скасування наказу Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» від 07.12.2021 № ДН-3/184 «Про відсторонення від роботи», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , житель села Веселівка, Кременецького району Тернопільської області.

Відповідач: Регіональна філія «Львівська Залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», юридична адреса: місто Львів, вулиця Гоголя, 1,

Відповідач: начальник Виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» Левицький Олександр Федорович, житель міста Рівне, вулиці 16 Липня, 17.

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2022.

Головуючий: