Провадження № 2/185/1317/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шаповалової І.С.,

за участю секретаря судового засідання Величко А.О.

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, виділ частки із спадкового майна та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, виділ частки із спадкового майна та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 20 років. Під час сумісного проживання позивачем та померлим ОСОБА_4 було набуто майно: автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2005 р.в., д.н. НОМЕР_1 , мопед марки Дельта, 2007 р.в., д.н. НОМЕР_2 , яке вона вважає спільною сумісною власністю.

В зв`язку з викладеним позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 та визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2005 р.в., д.н. НОМЕР_1 , мопед марки Дельта, 2007 р.в., д.н. НОМЕР_2 та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного майна, виключивши вказане майно зі складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що вона є рідною донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , її батько ОСОБА_4 мав постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В особисте життя батька вона не втручалась, знала лише, що в нього є жінки, з якими він періодично зустрічався. На час своєї смерті її батько проживав за адресою: АДРЕСА_1 , де і помер. З позивачкою відповідач знайома, але про те, що її батько мав з цією жінкою тривалі стосунки та проживав однією сім`єю їй не відомо. Просила в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію своєї довірительки та просила суд відмовити в задоволенні позову.

Також стороною відповідача було долучено відзив на позовну заяву, яким просять відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Судом були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, приходить до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10).

Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, з заявою про прийняття якої звернулась ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицької Ю.А. від 07.04.2021 року останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.11).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Останньою адресою проживання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 , де він і помер (а.с. 64).

Відповідач ОСОБА_2 є рідною донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 63).

За змістом частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Частиною другою статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом шостим рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Окрім цього, встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у порядку позовного провадження, не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, які закон визначає підставами для виділу частки із спадкового майна та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що брала участь у придбанні майна, однак не надала доказів на підтвердження того, що розмір її доходу дозволяв це зробити, більш того, нею взагалі не надано доказів того, що саме в період набуття цього майна померлим ОСОБА_4 вони проживали разом та вели спільне господарство.

Крім того, позивачка не заперечує того, що донька померлого відповідач по справі, надавала кошти на поховання. Вказані обставини також підтвердили свідки, допитані в суді першої інстанції.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка здійснювала піклування над померлим одноособово.

Окрім цього, позивач зверталась із заявою до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його смерті та відкриття спадщини та встановити факт того, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на утриманні ОСОБА_4 . Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого заявник звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника (а.с.12).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання про судові витрати суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 430 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, виділ частки із спадкового майна та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 17 червня 2022 року.

Суддя І. С. Шаповалова