Провадження №2/155/229/22
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20.06.2022 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Санакоєва Д.Т., при секретарі судового засідання Федонюк О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову вказав, що 12 липня 2019 року між сторонами був укладений договір комплексного банківського обслуговування №401, відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 39483,00 грн. Вказує, що згідно п.4 Договору розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 % та складає загальний розмір 37808,88 грн. Позивач зазначає, що ним було виконано зобов`язання по договору у повному обсязі у тому числі сплачено комісію з обслуговування кредитної заборгованості. Вважає, що банком встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу, яка за законом повинна надаватися безоплатно, а саме - обслуговування кредиту, а тому положення укладеного договору щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,99% (база нарахування - сума кредиту, яка видається на загальні споживчі цілі) є несправедливими та підлягають визнанню недійсними, а сплачені нею кошти підлягають стягненню.

На підставі викладеного, посилаючись на ст.11 та ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", просить визнати недійсним положення договору комплексного банківського обслуговування укладеного між ним та банком №5401 від 12.07.2019 щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,99% та стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти за договором комплексного банківського обслуговування №5401 від 12.07.2019 у розмірі 37808,88 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте скерував до суду заяву, в якій просить судові засідання по справі проводити без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дачу час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь яких заяв, клопотань чи заперечень від нього на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України наявні всі умови для ухвалення у даній справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12.07.2019 року між сторонами було підписано заяву №401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого банк зобов`язався надати грошові кошті у розмірі 39483,00 гривень на споживчі цілі (а. с.19).

Пунктом 4 заяви визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 % річних, пунктом 5 розмір процентної ставки 0,01 % річних, пунктом 6 разова комісія 0,00% та/або - 0,00 грн.

Окрім того вказаною заявою визначено розмір щомісячних платежів та інші істотні умови договору.

12.07.2019 року позивач власноручно перед укладенням угоди у письмовій формі ознайомився із паспортом споживчого кредиту яким визначені основні умови кредитування з урахування побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача із змісту якої встановлено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 3,99%, порядок повернення кредиту та додаткова інформація якою позивач ознайомився із правом відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування» (а.с.20).

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Судом встановлено, що позивач ознайомився з паспортом споживчого кредиту 12 липня 2019 року, що підтверджується його підписом, а отже дії відповідача при укладанні кредитного договору не суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 26.12.2019 у справі №467/555/19.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача про недійсність положень договору комплексного банківського обслуговування №5401 від 12.07.2019 щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,99 не доведені належними та допустимими доказами, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст.16, 203, 215 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись ст. ст.10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 20.06.2022 року.

Cуддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв