Номер провадження: 22-ц/813/1230/22
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,

при секретарі: Дерезюк В.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що їй належав на праві власності мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_1 д/н НОМЕР_2 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року по цивільній справі №523/8929/18, затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Провадження по справі закрито.

При цьому, однією із умов вищезазначеної мирової угоди, було те, що ОСОБА_3 було виділено мотоцикл марки Ducati, модель - MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , зареєстрований Центром 5141 від 14.04.2017р., свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 .

Позивачка зазначила, що про розгляд вищевказаної цивільної справи вона не знала та не приймала участі в її розгляді. Крім того, пояснила, що не надавала довіреності на представлення її інтересів - ОСОБА_4 .. Тому, 16 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області заяву про вчинене ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України.

17 серпня 2018 року відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003238. На теперішній час досудове розслідування триває.

21 серпня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 була визнана потерпілою.

01 серпня 2018 року, ОСОБА_3 зареєстрував право власності на мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_5 за собою з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_6 . Підстава виникнення права власності - рішення суду.

02 серпня 2018 року ОСОБА_3 перереєстрував спірний мотоцикл нa підставі договору купівлі-продажу на ОСОБА_1 з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_7 .

Постановою апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року по цивільній справі №523/8929/18, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_1 . Витребувати в ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких зазначив, що заявлені позивачем вимоги неправомірні та необґрунтовані, оскільки мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_1 належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №7466/18/004020, укладений у ТОВ «Ф.А.Р.Т» від 02.08.2018р.. Також зазначив, що він є його законним добросовісним власником та має право їм розпоряджатись на свій розсуд.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_7 .

Витребувано в ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_7 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначене на 25 травня 2022 року сторони не з`явились.

При цьому, на підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресієї проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

24 травня 2022 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якої зазначено, що у зв`язку із збройною агресією російської федерацієї, неможивістю вільного пересування між населеними пунктами, відсутність палива вона та її представник не можуть прибути в м. Одеса. Крім того зазначає, що вона не може прийняти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у зв`язку із відсутністю технічної можливості.

Розглянувши клопотання ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про недоцільність відкладення розгляду справи та вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що вказана цивільна справа досить тривалий час перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду, а саме з 13 листопада 2019 року, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі.

Крім того, 01 грудня 2021 року в судовому засіданні апеляційного суду був присутній представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , який надав свої пояснення по суті спору.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 07 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. ст. 2, 5 ЦПК України).

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та згідно п. 2 ч. 1 ст. 3, та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтями 263-264 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим , тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права , на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, про визнання права власності, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_3 набув право власності на спірне майно, що є предметом спільної сумісної власності подружжя, за рішенням суду, яке у подальшому було скасовано, тобто вибуло з володіння другого з подружжя - позивачки ОСОБА_2 поза її волею, а набувач відповідач ОСОБА_1 набув його на підставі договору купівлі-продажу у третьої особи ОСОБА_3 , який не мав права його відчужувати, тому при таких обставинах підлягає витребуванню від добросовісного набувача відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 майно, а саме мотоцикл DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_1 .

Проте, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи, наданим доказам та не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Матеріалами справи встановлено, позивачці ОСОБА_2 на праві власності належав мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , що підтверджується відповіддю регіонального сервісного центру Миколаївської області МВС України № 31/14-П-09/аз вiд 15.11.2018 року, свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_4 (а.с. 19-21).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року по цивільній справі №523/8929/18, затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Провадження по справі закрито.

Однією із умов вищезазначеної мирової угоди, було те, що ОСОБА_3 було виділено мотоцикл марки Ducati, модель - MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , зареєстрований Центром 5141 від 14.04.2017р., свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 (а.с. 22-26).

24 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про ознайомлення з матеріалами справи №523/8929/18 та видачу ухвали суду про затвердження мирової угоди для апеляційного оскарження, оскільки про існування вказаної цивільної справи дізналась 23 липня 2018 року, нібито свого представника ОСОБА_4 до участі в даній справі не направляла, жодних правових позицій з ним не узгоджувала.

16 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинене ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України.

17 серпня 2018 року відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003238 (а.с. 27).

21 серпня 2018 року у вказаному кримінальному провадженнi позивача визнано потерпілим, що підтверджується пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого вiд 21.08.2018р. (а.с. 28).

26 липня 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року, та 14 серпня 2018 року ухвалою апеляційного суду Одеської області відкрито апеляційне провадження в даній справі (а.с. 29).

01 серпня 2018 року, ОСОБА_3 зареєстрував право власності на мотоцикл марки DUCATI MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, VIN код НОМЕР_5 за собою з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_6 . Підстава виникнення права власності - рішення суду.

02 серпня 2018 року ОСОБА_3 перереєстрував спірний мотоцикл нa підставі договору купівлі-продажу на ОСОБА_1 з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_7 (а.с. 76).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року по цивільній справі №523/8929/18, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції (а.с. 31-35).

За вимогами частин першої, другої та четвертої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя.

Відсутність згоди одного з подружжя може бути підставою для оспорення договору, укладеного іншим з подружжя.

Водночас пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.

Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18, відступивши від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, що закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди всіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи-контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі №904/3315/18 наголошував на тому, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Встановлені матеріалами справи обставини свідчать про те, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року по цивільній справі №523/8929/18, затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однією із умов якої, було те, що ОСОБА_3 було виділено мотоцикл марки Ducati, модель - MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 . Судове рішення набрало законної сили.

Лише 08 листопада 2018 року постановою апеляційного суду Одеської області ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.

02 серпня 2018 року мотоцикл Ducati, модель - MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , був перереєстрований на ОСОБА_1 з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_7 , на підставі договору купівлі-продажу №7466/18/004020, укладений в ТОВ «Ф.А.Р.Т».

При цьому, під час перереєстрації спірного мотоцикла ОСОБА_3 були надані копія ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року, з відміткою про набрання законної сили та копія мирової угоди.

Таким чином, зазначені обставини підтверджують те, що 02 серпня 2018 року, під перереєстрації спірного мотоцикла, відповідач ОСОБА_1 не знав та не міг знати, що частина мотоцикла належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір - третя особа ОСОБА_3 , не отримав згоди на це другого з подружжя ОСОБА_2 ..

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позичка ОСОБА_2 на надала жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 , як набувач права власності мотоцикл Ducati, модель - MULTISTRADA 950, 2017 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , діяв недобросовісно.

Таким чином, оскільки укладення одним з подружжя правочину щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого правочину недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема, знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя, а матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що ОСОБА_6 на дату набуття права власності на спірний мотоцикл володів такою інформацією, тому суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, про визнання права власності.

За відсутності встановлення обставин недобросовісної поведінки покупця майна, таке майно не може бути витребувано із його володіння лише з підстав відсутності згоди іншого з подружжя. Права іншого з подружжя в такому випадку підлягають захисту шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 вартості відчуженого без його згоди майна.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, про визнання права власності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 07 червня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік