Справа № 308/5677/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 червня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Цебрик Любомира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 308/5677/18 (Головуючий: Малюк В.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Цебрик Л.В. звернулися в суд із позовом до Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору кредиту-поруки № 194/2 від 29.07.2008 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 липня 2008 року між позивачем та Перечинською районною СК «Тур`я» було укладено договір кредиту-поруки №194-2, згідно якого вона отримала кредит в розмірі 4000 грн. з кінцевим терміном повернення 28.07.2010 року зі сплатою 45% річних за користування кредитом, а також інші відсотки у випадку передбачені договором. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 виступила поручителем перед КС «Тур`я» за виконання ОСОБА_1 обов`язків за Договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення Позичальником зобов`язань у повному обсязі.

Відповідно до п.2.4 та підпункту «а» п.4.4 Договору, додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, у разі якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу, у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу виникає прострочена заборгованість, зростають ризики неповернення кредиту, а плата за користування кредитом у такому разі процентна ставка збільшується на 180% річних про що здійснюється також письмове повідомлення позичальника протягом 7-ми календарних днів з дати настання такої обставини. Однак, такі положення вказаного договору порушують вимоги ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та встановлюють дискримінацію стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки, а тому є несправедливим.

Зазначає, що за положеннями ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції станом на 29.07.2008 року, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема: 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону несправедливими, є зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Представник позивача стверджує, що вартість продукції у вигляді кредитної послуги була встановлена на рівні 45 % річних (п.1.3 договору), а в п.п. «а» п. 4.4 договору зазначено розмір відсотків на 180 % річних більше (225 %), тобто сума компенсації зросла до 444,4 %, що у 10 разів більша за 45 %.

Оцінюючи зміст укладеного договору та порівняючи, встановлену підпунктом «а» п.4.4 договору відсоткову ставку з базовою відсотковою ставкою, правильним і справедливим є висновок про те, що вимоги підпункту «а» пункту 4.4 договору щодо визначення відсотків у розмірі 225 %, які нараховуються на непогашену суму кредиту, є несправедливими, суперечать принципам розумності та добросовісності, тягнуть як наслідок дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживачу послуг кредитної спілки.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд, договір кредиту-поруки №194/2 від 29.07.2008 року між Перечинською кредитною спілкою «Тур`я» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в частині п.1.3, п.2.4 та підпункту «а» п.4.4, визнати недійсним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цебрик Любомир Васильович до Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору кредиту-поруки № 194/2 від 29.07.2008 року відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду адвокат Цебрик Л.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як суд помилково не застосував наведене у позові нормативне обґрунтування, оскаржувані частини, так як порушують права позивача, як споживача та суперечить ч.ч. 1, 2 п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд не звернув увагу на те, що відповідач нараховував відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 45 % поза межами строку договору і відповідач нараховував 45 % за користування кредитом після закінчення строку дії договору суперечить і ЦК України.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 на неодноразові виклики в судове засідання сду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить SMS повідомлення та довідка про доставку електронного листа представнику ОСОБА_3 і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Встанвлено, що 29 липня 2008 року між позивачкою та Перечинською районною КС «Тур`я» було укладено Договір кредиту-поруки № 194-2, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000 грн. з кінцевим терміном повернення 28.07.2010 року що стверджується видатковим касовим ордером № 457 від 29.07.2008 року.

Згідно цього договору ОСОБА_2 виступила поручителем перед КС «Тур`я» за виконання ОСОБА_1 обов`язків за Договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3 Договору кредиту-поруки № 194-2 від 29.07.2008 р. за користування кредитом сплачуються 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором.

У відповідності до п.2.4 Договору, додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються, сплачуються і після закінчення строків, визначених у п.2.3 Договору, у разі якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу.

Згідно п.4.4 Договору кредиту-поруки вбачається, що у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу виникає прострочена заборгованість, зростають ризики неповернення кредиту, а отже і плата за користування кредитом з підвищеним ризиком неповернення збільшується на 180 % річних, про що здійснюється також письмове повідомлення позичальника протягом 7 календарних днів з дати настання такої обставини.

Укладаючи оспорюваний договір кредиту-поруки № 194/2 від 29.07.2008 року сторони у відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Таким чином, сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства.

Договір кредиту-покупки № 194/2 від 29.07.2008 року підписаний позивачем та поручителем власноручно, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору щодо отримання кредиту з боку позивача та поручителя ОСОБА_2 , а з боку спілки повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно ч.ч. 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до п. 5, 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто або через уповноважену особу або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані за договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Позивач, фактично отримавши грошові кредитні кошти, приступила до виконання договору і не скористалася своїм правом, передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів», відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору.

При постановленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що при укладенні спірного договору кредиту-поруки № 194-2 від 29.07.2008 року боржники були ознайомлені з умовами цього договору, зокрема з сукупною вартістю кредиту, розміром процентної ставки, строком кредитування, умовами кредитування, не заперечували проти них, тобто всі істотні умови, з якими мали ознайомитись, були викладені в тексті договору кредиту-поруки, з яким перед їх укладанням та підписанням особа знайомиться, а тільки потім підписує.

Встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, з посиланням на докази, які відхилені судом та мотиви їх відхилення судом першої інстанції відображені у рішенні і суд прийшов до обґрунтованого переконання про відсутність підстав для часткового визнання недійсним договору Кредиту-поруки № 194/2 від 29.07.2008 року згідно положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2022 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой