Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/26/22
№ провадження 2/624/50/22
РІШЕННЯ

іменем України

смт. Кегичівка 08 лютого 2022 року

Кегичівський районний суд Харківської області, у складі

головуючого судді - Куст Н.М.,

за участю т.в.о. секретаря судового засідання - Колоснікової Л.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №624/26/22,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Кегичівська селищна рада Харківської області,

суть вимог: про визнання права на земельну ділянку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за померлим ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), на території Кегичівського селищної ради Харківської області (, Харківська область, Красноградський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33), в розмірі умовних кадастрових гектарів із складу земель Агрофірми «Лозівська» з визначенням її меж в натурі (на місцевості) згідно Державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, ОСОБА_1 син померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцем померлого, спадкова справа № 65/2021 відкрита 02 червня 2021 року Приватним нотаріусом Красноградського району нотаріальним округом Харківської області Удовіченко С.О.

На території Кегичівської селищної ради Харківської області діяла Агрофірма «Лозівська» за адресою: село Лозова, Красноградського (бувшого Кегичівського) району, Харківської області.

3 02 квітня 1984 року по 29 квітня 1995 року померлий ОСОБА_2 працював у агрофірмі «Лозівська», яка була реорганізована з колгоспу «8 Березня» та був членом колгоспу.

Рішенням Лозівської сільскої ради Кегичівького району Харківської області (на теперешній чac - Кегичівська селищна рада Харківської області), від 31 травня 1995 року передано Агрофірмі «Лозівська» у колективну власність землі загальною площею 3399,1 гектарів, розташовані на території Лозівської сільської ради Kегичівського району, Харківської області.

У подальшому, агрофірмі «Лозівська» видано Державний Акт на право колективної власності на землю Серія XP - 15-00-000360 від 29 листопада 1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №7 із додатком №1 до Державного акту у вигляді списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства.

Розпаювання земель Агрофірми «Лозівська» між його членами проводилось згідно Державного акту на право колективної власності на землю Серія XP -15-00-000360 від 29 листопада 1995 року.

Під час організації проведення розпаювання земель Агрофірми «Лозівська» розпорядженням голови Кегичівської РДА Харківської області від 29 листопада 1995 року з додатком №1 до Державного акту визначено кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай). Перелік (список) таких громадян затверджено райдержадміністрацією згідно Державного акту і додатку до нього, що підтверджує офіційний документ Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області наданий на адвокатській запит від 09 жовтня 2021 року, зміст: «Для захисту порушених прав, прошу надати наступні документи, відповідно завіренні копії: 1- копію списку, щодо розпайовки колишнього КСП (Агрофірми), копію Державного акту про право колективної власності, копію плану по даних землях та при наявності інші документи».

Станом на дату видачі Державного акту 29 листопада 1995 року померлий ОСОБА_2 являвся членом та працював у агрофірмі «Лозівська», а також був включений до списку громадян - членів підприємства, що додається до державного акту, серія ХР-15-00-000360 та обліковується у списку №156.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 не видавався, та гарантовану державою та Конституцією України земельну частку (пай) Агрофірми «Лозівська» не отримав.

Про порушення свої прав та законних інтересів щодо реалізації права на земельну частку (пай) позивач ОСОБА_1 - син загиблого ОСОБА_2 дізнався лише у жовтні 2021 року.

ОСОБА_2 на протязі свого життя декілька разів звертався до органів місцевого самоврядування та до керівництва Агрофірми «Лозівська» щодо вирішення питання про виділення земельної частки (паю) в натурі та оформити право власності на земельну ділянку, постійно отримував негативну відповідь - відмову, постійно звертаючи увагу на те, що він ніколи не був у списках громадян до земель колективної власності.

Отже, станом на дату видачі Державного акту 29 листопада 1995 року померлий ОСОБА_2 являвся членом та працював у Агрофірмі «Лозівська», а також був включений до списку громадян - членів Агрофірми «Лозівська», що додається до Державного акту серія XP-15-00-000360 та обліковується у списку під №156.

Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить позивача сина та спадкоємця померлого ОСОБА_2 , права на спадщину від загиблого батька на земельну частку (пай), яка належала йому на законних підставах, хоча останній і не отримував відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення першого протоколу, що у правовій Державі, якою згідно ст. 1 Конституції Країни являється Україна, є неприпустимим.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

19 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 20 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 08 лютого 2022 року.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того:

- позивач: про підтримання позову;

- представник відповідача: про розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03 січня 1986 року (копія, а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02 березня 2021 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №65 (копія, а.с.8).

Відповідно до копії трудової книжки № НОМЕР_3 від 15 березня 1984 року, ОСОБА_2 з 02 квітня 1984 року по 29 квітня 1995 року працював у агрофірмі «Лозівська», яка була реорганізована з колгоспу «8 Березня» та був членом колгоспу (а.с.17-24).

Відповідно копії державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-15-00-000360 та додатку 1 Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, вбачається що ОСОБА_2 включений до списку та значиться під № 156 (а.с.11-15).

Крім того, у судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: копії паспорта та картки платника податків ОСОБА_1 (а.с.4-6), адвокатський запит та лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (копія, а.с.9-10), свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 28 липня 1984 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (копія, а.с.16).

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно із п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до положень п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Отже, станом на дату видачі Державного акту 29 листопада 1995 року ОСОБА_2 являвся членом та працював у агрофірмі «Лозівська», а також був включений до списку громадян - членів підприємства, що додається до державного акту, серія ХР-15-00-000360 та обліковується у списку №156.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Визначення судом право власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 570/997/19.

Дослідивши наведені докази, суд доходить висновку, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст. 16,25,263-265,273,354-355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Кегичівський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Лозова, Кегичівського району Харківської області, паспорт серії НОМЕР_5 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

відповідач: Кегичівська селищна рада Харківської області, , місцезнаходження за адресою: 64003, Харківська область, Кегичівський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33.

Суддя Н.М. Куст