Провадження № 2-о/337/29/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2022 Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Нетяги М.І.

адвоката Кириченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

02.02.2022 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 2012 року народження, звернулась до суду із заявою в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , строком на шість місяців та заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місць проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 та школи, де навчається ОСОБА_3 ; заборонити в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб.

Заява обґрунтована тим, що 01.09.2011 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом наступних трьох років з моменту народження сина, сім`я трималася виключно на її терпінні, вмінні прощати та бажанні забезпечити дитині можливість зростати та виховуватися у повній та соціально благополучній, хоча б на перший погляд, родині. Проте, її наміри, сподівання та спроби створити по справжньому міцну сім`ю, в середні якої панувала б тепла атмосфера любові, довіри та взаєморозуміння, виявилися даремними, оскільки заінтересована особа не бажав змінюватися: залишаючись грубим, жорстким і навіть жорстоким відношенню до неї; неуважним, безвідповідальним та нервовим по відношенню до сина; дратівливим, запальним та навіть агресивним по відношенню до оточуючих. На початку травня 2016 року вони припинили проживання однією сім`єю, і вона з дитиною оселилася у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 18.07.2016 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя шлюб між ними розірвано. 09.06.2016 року головою райадміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, на підставі заяви ОСОБА_2 , було прийнято розпорядження № 270 та встановлено порядок побачень батька з сином. Однак, майже кожного разу після побачень з сином, під час повернення сина додому, заінтересована особа як і раніше, принижувала та ображала її. При цьому ОСОБА_2 навіть не намагався приховувати власні вчинки від сторонніх, та відкрито, зухвало, в присутності дитини лаявся на її адресу, а коли чув зауваження чи скарги, починав штовхати та бити.З цього приводу вона змушена була звертатися до поліції, а також до різних організацій, які надають психологічну та іншу допомогу жертвам насильства у родині, та сприяють подоланню викликаних ним негативних наслідків. На протязі 2018 року, заінтересована особа ОСОБА_2 продовжував вчиняти психологічне насильство по відношенню до неї в присутності сина ОСОБА_3 , а саме погрожував та оскорбляв при випадкових зустрічах в місті. Так, 31.03.2019 року, близько 18 години, в парку біля каскаду «Радуга», який розташований в Вознесенівському районі м. Запоріжжя, колишній чоловік ОСОБА_2 , під час прогулянки, завдав тілесних ушкоджень сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01.04.2019 року, вони звернулися до КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, де лікарем-спеціалістом було виявлене тілесне ушкодження, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження. За фактом вказаних подій, 09.04.2019 року, Вознесенівським ВП Дніпровського ВП ГУ Національної поліції в Запорізькій області були внесені відомості до ЄРДР за №0000813. Після подій 31.03.2019 року, син ОСОБА_3 та вона, знаходилися в стані постійного страху, що змусило її звернутися до суду з заявою про видачу відносно ОСОБА_2 обмежувального припису, яка була задоволена рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2019 року, обмежувальний припис видано строком на 4 місяці і до травня 2020 року ОСОБА_3 перестав з`являтися у їх житті. Починаючи з травня місяця 2020 року ОСОБА_2 почав приходити до школи, де навчається син, постійно влаштовує сварки з адміністрацією навчального закладу, вимагаючи віддати йому сина. Після таких спілкувань, син кілька днів перебуває у пригніченому стані.

Останній прояв насильства по відношенню до неї та сина ОСОБА_3 , 2012 року народження, стався 29.10.2021 року коли вона, з метою отримання рекомендацій спеціаліста-психолога та у подальшому обсягу участі батька у вихованні сина, через свого адвоката, звернулась до кафедри психології Запорізького національного університету для проведення обстеження сина. Про день, час та місце такого обстеження, було повідомлено ОСОБА_2 Під час проведення обстеження, в приміщенні кафедри психології Запорізького національного університету, у присутності дитини, завідуючої та співробітників кафедри психології, заінтересована особа ОСОБА_2 вчинив сварку, штовханину, вдарив її, чим завдав тілесні ушкодження, після чого вона звернулася до поліції. Такі дії ОСОБА_2 по відношенню до неї та сина, завдали ім. моральні та фізичні страждання. Під час обстеження сина, спеціалістом-психологом було встановлено, що після уходу батька, дитина близько години не могла заспокоїтися, була сильно пригнічена та плакала; по відношенню до батька дитина, як і раніше, відчуває образу та страх, виникли у дитини нові емоції та почуття- сором, сильне розчарування та зневага, яка граничить з відчуженням. Дитина добре пам`ятає події дворічної та навіть трирічної давнини, він вільно відтворює ( описує) їх обставини, зокрема: події, що відбулись на ринку неподалік від дому, де батько вдарив маму та схопив його, намагаючись втекти; події, що відбулись на прогулянці в парку, про те, як батько розізлився, піймав його та бив по голові, кинув в автомобіль так, що він вдарився головою.

Вказані обставини, а саме дії ОСОБА_2 по відношенню до неї та сина , які виразились у психічному та фізичному насильстві, роблять неможливим нормальне існування родини, оскільки вірогідність продовження таких дій ОСОБА_2 не зникла. Єдиною можливістю знайти спокій на певний час та дати можливість сину ОСОБА_3 повернутися до нормального психологічного стану, є обмежувальний припис, тому просила задовольнити її заяву у повному обсязі щодо видачі обмежувального припису.

Ухвалою суду від 02.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заявник ОСОБА_1 та її представник- адвокат Кириченко Р.В. у судовому засіданні підтримали вимоги заяви, просять їх задовольнити з мотивів викладених у тексті заяви. Також пояснили, що метою звернення до суду, був захист дитини від психологічного та фізичного насильства зі сторони батька та обмеження спілкувань з матір`ю через насильство по відношенні до неї.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, бо він бажає спілкуватися з сином, тому приходить до нього у школу, іноді спілкується, іноді залишає подарунки. Він отримав повідомлення щодо обстеження дитини 29.10.2021 року психологом і направив листа з вимогою проведення обстеження у його присутності. Оскільки він не надавав згоди на обстеження дитини спеціалістом-психологом, виник конфлікт, в результаті якого він плечем вибив у ОСОБА_1 телефон. Жодних дій насильницького характеру щодо сина та колишньої дружини він не вчиняв, тому просив відмовити у видачі обмежувального припису.

Безпосередньо у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_7 , яка працює в Запорізькому національному університеті на посаді завідуючої кафедри психології, доцента, яка пояснила, що до моменту обстеження дитини- ОСОБА_3 , вона отримала листа від батька дитини про те, щоб провести обстеження у його присутності. Була призначена дата, повідомлені усі, мама привезла дитину. Батько ОСОБА_3 з`явився до кафедри разом з жінкою та повідомив, що він їй не довіряє, тому проти такого обстеження. Сцена була неприглядна, жінка, яка прийшла з ОСОБА_3 , усе що відбувалося, знімала на телефон. Весь конфлікт чув ОСОБА_3 , він був у сусідній кімнаті. На її прохання до батька дитини заспокоїтися, той не реагував, виясняв відносини до матері, ображав маму дитини, кричав, з його боку це було агресивно. Була перепалка, образи, ОСОБА_3 штовхнув маму дитини, у неї випав телефон і вона впала на стіл, як не вдарилася об стіл, не знає. Свідком цього були двоє співробітників кафедри. На прохання зупинитися, батько дитини не реагував, потім батьки зайшли до кімнати, де була дитина чула все, що відбувалося, хлопчик розплакався, бо злякався за маму. Було викликано працівників поліції, але батько до їх приїзду пішов з кафедри. Вона стала спілкуватися з дитиною, ОСОБА_3 був у стані стресу, забився у куток, і трохи заспокоївся лише тоді, коли мама повідомила, що з нею все нормально. Дитина має можливості в силу віку оцінювати ситуації, які на нього обрушуються, у нього сформована тривога за почуття власної безпеки. На момент обстеження дитина категорично відмовлялася спілкуватися з батьком, згадував ситуацію, яка склалася в машині. Стежачи за тим, що відбувається, дитина відчуває страх, причиною якого є відносини з батьком. У процесі обстеження ОСОБА_3 відмовлявся спілкуватися з батьком, бо отримав психологічне насилля. Вже після того, як ОСОБА_3 заспокоївся, він виявив бажання спілкування та вона спілкувалася з дитиною, результатом спілкування є висновок спеціаліста.

Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши заявника, думку адвоката, пояснення заінтересованої особи, пояснення свідка, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2016 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Від шлюбу сторони мають дитину- сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається із свідоцтва про народження, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаний ОСОБА_2

ОСОБА_3 , 2012 року народження проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , що не оспорюється сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

З метою запобігання домашньому насильству, рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2019 року було видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, та покладено обов`язки, а саме: заборонено наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 , 2012 року народження та місця навчання у школі, забороннено в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис було видано строком на 4 місяці.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з витягу з ЄРДР № 0000863 від 13.11.2021 року, 12.11.2021 року, до відділу поліції № 2 надійшло повідомлення про те, що 29.10.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були нанесені тілесні ушкодження.

Щодо подій, які сталися 29.10.2021 року у приміщенні кафедри психології Запорізького національного університету, надала пояснення у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка пояснила, що ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , 2012 року народження, з`явився до кафедри разом з жінкою та повідомив, що він проти обстеження дитини, бо не довіряє спеціалісту. Сцена була неприглядна, жінка, яка прийшла з ОСОБА_2 , усе що відбувалося, знімала на телефон. Весь конфлікт чув ОСОБА_3 , він був у сусідній кімнаті. На її прохання до батька дитини заспокоїтися, той не реагував, виясняв відносини до матері, ображав маму дитини, кричав, з його боку це було агресивно. Була перепалка, образи, ОСОБА_3 штовхнув маму дитини, у неї випав телефон і вона впала на стіл, як не вдарилася об стіл, не знає. Свідком цього були двоє співробітників кафедри. На прохання зупинитися, батько дитини не реагував, потім батьки зайшли до кімнати, де була дитина та яка все, що відбувалося чула, хлопчик розплакався, бо злякався за маму. Було викликано працівників поліції.

Крім того, безпосередньо у судовому засіданні було досліджено запис подій, які відбувалися на кафедрі психології ЗНУ 29.10.2021 року, запис яких надано заінтересованою особою ОСОБА_2 , де показання свідка ОСОБА_7 повністю підтверджено поведінкою батька та конфліктом, який виник 29.10.2021 року на кафедрі психології ЗНУ.

Відповідно до висновку спеціаліста - психолога від 08.11.2021 року, за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до батька дитини, як і раніше, ОСОБА_3 відчуває образу та страх. У всіх розмовах про батька, ОСОБА_3 або протиставляє його собі, або намагається не говорити про нього взагалі, що беззаперечно вказує на те, що сама згадка про батька, спогади процесу взаємодії з ним, а також пережитих подій, в яких ОСОБА_3 та найближча людина (мати) невиправдано й несправедливо піддавалися насиллю ( жорстокості), фруструють дитину, повертають їй відчуття незахищеності та тривоги. Неусвідомлена (мимовільна) реакція ОСОБА_3 , 2012 року народження на появу батька у навчальній лабораторії, в якій дитина звикла почувати себе у відносній безпеці, зокрема- невербальні прояви тривоги, страху, спроба ігнорувати батька ( не привітався) та триматися подалі від нього ( поряд з мамою), свідчить про те, що кожна зустріч з батьком анонсується дитиною як потенційна небезпека ( ризик), яка до того ж є невідворотною, тобто такою, якій дитина не може запобігти. Агресивна поведінка батька в навчальній лабораторії ( до початку проведення обстеження), зміцнила небажання та страх ОСОБА_3 зустрічатися з ним. Під час обстеження виявлено, що батько є сильним фруструючим об`єктом, який, з одного боку- травмує психіку і викликає у дитини тривожність, сприяє формуванню стійких страхів повторення дій жорстокості поведінки; а з іншого боку-проявляючи агресію, жорстокість, насильство, батько формує у дитини помилкову установку, що така поведінка є нормою та її можна наслідувати. Цілком виправданим та доцільним буде обмеження чи навіть припинення контактів ( взаємодії) ОСОБА_3 з « батьком -агресором» ( «батьком-кривдником»).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, наказом № 313 від 11.04.2019 року Службою у справах дітей Запорізької міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік як дитину яка опинилася у складних життєвих обставинах(скоєння фізичного, психологічного … насильства над дитиною..).

Згідно зі ст. 19 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, на держави учасниці покладено зобов`язання вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів із метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про те, що необхідність встановлення певних обмежень щодо ОСОБА_2 знайшла своє підтвердження у судовому засіданні на підставі пояснень учасників і досліджених доказів, пояснень свідка, тому вимоги заявниці підлягають повному задоволенню.

Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , 2012 року народження та ОСОБА_1 , і приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису строком на 6 місяців.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 229, 350-1 - 350-8, 354, 430 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд ,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, та покласти на нього обов`язки, а саме:

-заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місць проживання (перебування) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , місце роботи: м.Запоріжжя, вул.. Новобудов, 3 ) та школи, де навчається ОСОБА_3 ( м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 56 ).

-заборонити в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Судові витрати по справі, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію та виконавчий орган сільської, селищної, міської, районної у містах ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09.02.2022 року.

Суддя: Г.Є. Гнатик