Постанова

Іменем України

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 372/2163/20

провадження № 61-10184 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року у складі судді Висоцької Г. В., постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Мостової Г. І., Суханової Є. М., та за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі - ТОВ «ФК «Паріс»), ОСОБА_2 , про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Київ» (далі - АКБ «Київ»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ»), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір.

26 вересня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору між ОСОБА_1 та АКБ «Київ» було укладено договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними побудовами, зареєстрований по АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0039, земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0038.

06 серпня 2010 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 2-1373-10 звернуто стягнення на вищезазначений предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 27 384 999 грн 12 коп.

11 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 09 березня 2011 року № 2-1373/10, відповідно до якого у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 19 вересня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки.

23 грудня 2013 року у зв`язку з передачею іпотечного майна стягувачу, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ухвалено постанову, якою повернуто виконавчий документ стягувачу.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою про передачу нерухомого майна стягувачу - ПАТ «АКБ «Київ» у рахунок погашення від 18 листопада 2013 року, ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо передачі іпотечного майна в рахунок погашення боргу ПАТ «АКБ «Київ» та скасовано постанову про передачу нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 18 листопада 2013 року.

18 червня 2020 року вона отримала інформаційні довідки щодо трьох об`єктів нерухомого майна з яких вбачається, що дві земельні ділянки перебувають у власності ПАТ «АКБ «Київ» на підставі свідоцтв, виданих 04 грудня 2013 року, а житловий будинок з надвірними побудовами перебуває у власності ПАТ «АКБ «Укргазбанк» на підставі договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19 червня 2015 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд витребувати із чужого незаконного володіння ПАТ «АКБ «Київ» у свою приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0039, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акту серії КВ № 043149, виданого 24 червня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2003 року № 3614; земельну ділянку з кадастровим номером :05:013:0038, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акту серії КВ № 043150, виданого 24 червня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2003 року № 3614; житловий будинок з надвірними побудовами, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 959,5 кв. м, який належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Козинською селищною радою Обухівського району Київської області 12 січня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно вибуло з володіння позивачки, як власниці, не з її волі іншим шляхом.

Проте, 16 листопада 2020 року відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності.

Оскільки 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 стало відомо, що майно передано стягувачу ПАТ «АКБ «Київ» у рахунок погашення боргу.

Саме тому, в подальшому, ОСОБА_1 розпочала вживати заходи для захисту її прав, зокрема шляхом звернення до суду із відповідною скаргою на дії державного виконавця, а тому, початок строку позовної давності необхідно відраховувати саме з 23 грудня 2014 року, як дати, коли позивачка дізналася про вибуття свого майна на користь ПАТ «АКБ «Київ».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на день звернення до суду із позовом 07 липня 2020 року трирічний строк позовної давності сплив.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення з інших правових підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2010 року звернуто стягнення на майно іпотекодавця, що підлягає виконанню відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», а тому немає підстав стверджувати, що воно вибуло з володіння позивачки поза її волею.

Місцевий суд зробив необґрунтований висновок щодо пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на заявлені позовні вимоги, порушення, як вона зазначає, права власності, яке (порушення) продовжується і до цього часу, що свідчить про необхідність розгляду справи по суті зазначених нею вимог

Іпотечне майно на даний час знаходиться у власності юридичних осіб, однак, ні право власності, ні реєстраційні записи щодо нього, позивачкою не оспорені.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У червні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Також у червні 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження указаного судового рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3234/16, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження указаного судового рішення року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15, від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 та Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 509/511/14, від 26 травня 2021 року у справі № 520/5517/17, від 19 травня 2021 року у справі № 523/17998/17, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявники вказують на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року та витребувано матеріали цивільної справи № 372/2163/20 із Обухівського районного суду Київської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - мотивована тим, що початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Вважала помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність відраховування початку строку позовної давності саме із 23 грудня 2014 року, як дати, коли позивачка дізналася про вибуття свого майна на користь ПАТ «АКБ «Київ».

Після постановлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30 травня 2016 року ухвали, якою було відмовлено у касаційній скарзі ПАТ «АКБ «Київ» та по суті поновлено порушене право ОСОБА_1 , за наявності у неї оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, у позивача не було сумнівів, що вона є власником нерухомого майна.

Вказувала, що заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2010 року у справі № 2-1373-10 не є підставою виникнення права власності у банка, а такою підставою є саме постанова про передачу майна стягувачу від 18 листопада 2013 року, яка скасована в судовому порядку.

Тобто, 03 листопада 2015 року Обухівським районним судом Київської області у справі № 372/150/15-ц було скасовано підставу виникнення права власності у ПАТ «АКБ «Київ», та, як наслідок, у ПАТ «АКБ «Київ» були відсутні законні підстави в подальшому у будь-який спосіб відчужувати спірне нерухоме майно.

Касаційна скарга АБ «Укргазбанк» мотивована тим, що за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача у відповідності до статей 387, 388 ЦК України, мають застосовуватися положення статті 267 ЦК України, згідно якої сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції, маючи в розпорядженні інформацію про обізнаність позивача про порушення її прав, починаючи з 23 грудня 2014 року дійшов помилкового, на думку заявника, висновку про те, що позивач не пропустила строк позовної давності. Такий висновок прямо суперечить низці висновків Верховного Суду щодо застосування позовної давності до вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому заперечувало проти доводів касаційної скарги, поданої представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 вересня 2007 року між АКБ «Київ» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 83 про надання останній у кредит 17 060 000 грн на строк до 21 вересня 2008 року (а.с. 7-9, т. 1 ).

26 вересня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору між ОСОБА_1 та АКБ «Київ» було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: земельну ділянку, загальною площею 0,2511 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий Бір», ділянка НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: :05:013:0039, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 043149, виданого 24 червня 2004 року на підстав договору купівлі-продажу від 27 грудня 2003 року № 3614; земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий бір» ділянка АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер: :05:013:0038, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акту серії КВ № 043150, виданого 24 червня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2003 року№ 3614; житловий будинок з надвірними побудовами, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ТІЗ «Сосновий бір», що належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Козинською селищною радою Обухівського району Київської області 12 січня 2007 року (а.с. 10-15, 16, 18, 19, т. 1 ).

06 серпня 2010 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 2-1373-10, що набрало законної сили 23 грудня 2010 року, позовні вимоги ПАТ «АКБ «Київ» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 83 звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с. 20-23, 24-27, т. 1 ).

11 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 09 березня 2011 року № 2-1373/10, виданого місцевим судом на виконання зазначеного судового рішення (а.с. 28, т. 1 ).

Оскільки прилюдні торги не відбулись, 18 листопада 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було прийнято постанову про передачу нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу (а.с. 29-31, т. 1 ).

23 грудня 2013 року у зв`язку з передачею іпотечного майна стягувачу головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було прийнято постанову, якою повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с. 32-33, т. 1 ).

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою про передачу нерухомого майна стягувачу ПАТ «АКБ «Київ» у рахунок погашення заборгованості від 18 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із скаргою, за результатами розгляду якої 03 листопада 2015 року у справі № 372/150/15-ц постановлено ухвалу, якою визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо передачі іпотечного майна у рахунок погашення боргу ПАТ «АКБ «Київ», скасовано постанову про передачу нерухомого майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 18 листопада 2013 року (а.с. 34-37, 38-41, 42-44, т. 1 ).

Відповідно до інформаційної довідки від 18 червня 2020 року № 212971234 земельна ділянка загальною площею 0,2511 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий Бір» діл. АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :05:013:0039, перебуває у власності ПАТ «АКБ «Київ» на підставі свідоцтва, серія та номер 1748, видане 04 грудня 2013 року, видавник: приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Гринько А. П.

Згідно з інформаційною довідкою від 18 червня 2020 року № 212971912 земельна ділянка загальною площею 0,2511 га, яка розташована на території ТІЗ «Сосновий Бір» діл. АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :05:013:0038, перебуває у власності ПАТ «АКБ «Київ» на підставі свідоцтва серія та номер 1746, видане 04 грудня 2013 року, видавник: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А. П.

Відповідно до інформаційної довідки від 18 червня 2020 року № 212978458 житловий будинок з надвірними побудовами розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 959,5 кв. м, перебуває у власності ПАТ АБ «Укргазбанк» на підставі договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку, серія та номер 3932, виданий 19 червня 2015 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д. О.

Відповідно до інформації про ПАТ «АКБ «Київ» станом на 15 травня 2020 року має стан суб`єкта «припинено», номер запису 1004822 (а. с. 54-57, т. 1).

19 червня 2015 року між ПАТ «АКБ «Київ», як неплатоспроможним банком, та ПАТ АБ «Укргазбанк», як приймаючим банком, було укладено договір про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку (а. с. 107-110, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк»задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

За змістом статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, зазначена норма встановлює презумпцію правомірності набуття права власності, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом частин першої, третьої статті 33 цього Закону (у редакції, чинній станом на дату реєстрації ПАТ «АКБ «Київ» банком права власності на спірне нерухоме майно - 04 грудня 2013 року) У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

06 серпня 2010 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 2-1373-10, що набрало законної сили 23 грудня 2010 року, позовні вимоги ПАТ «АКБ «Київ» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 83 звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с. 20-23, 24-27, т. 1 ).

11 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 09 березня 2011 року № 2-1373/10, виданого місцевим судом на виконання зазначеного судового рішення (а.с. 28, т. 1 ).

Оскільки прилюдні торги не відбулись, 18 листопада 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було прийнято постанову про передачу нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу (а.с. 29-31, т. 1 ).

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою про передачу нерухомого майна стягувачу ПАТ «АКБ «Київ» у рахунок погашення заборгованості від 18 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із скаргою.

За результатами розгляду вказаної скарги 03 листопада 2015 року Обухівським районним судом Київської області у справі № 372/150/15-ц постановлено ухвалу, що набрала законної сили, якою визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо передачі іпотечного майна у рахунок погашення боргу ПАТ «АКБ «Київ», скасовано постанову про передачу нерухомого майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 18 листопада 2013 року (а.с. 34-37, 38-41, 42-44, т. 1 ).

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

За змістом частини 1 статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правоморчностей.

Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речево-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 зазначено, що згідно зі статтею 387 ЦК України та положеннями процесуального законодавства особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду: від 26 травня 2020 року у справі № 922/1708/18.

Згідно зі статтями 34, 72 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися. Такі свідоцтва видаються на підставі акта про те, що майно залишено за стягувачем у зв`язку з тим, що торги не відбулися.

Пункт 1 глави 13 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції Порядку на час видачі оспорюваних свідоцтв передбачає, що у разі, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що підставою для видачі стягувачу свідоцтва про право власності на майно, яке він залишив за собою у рахунок погашення боргу, є акт державного виконавця із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Вказаний акт державний виконавець складає на виконання постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, що приймається ним у порядку статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року.

Як убачається із змісту ухвали Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року у справі № 372/150/15-ц вимог про визнання недійсним акту державного виконавця ОСОБА_1 не було заявлено і судом вказане питання не вирішувалося.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, врахувавши, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, а позивачкою не оспорювалося ні свідоцтва про право власності, видані приватним нотаріусом ПАТ «АКБ «Київ» на спірне нерухоме майно, ні реєстраційні записи щодо нього.

Доводи касаційної скарги АБ «Укргазбанк» щодо застосування позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у позові з підстав його необґрунтованості.

Посилання касаційної скарги на те, що у зв`язку із скасуванням постанови про передачу майна стягувачу від 18 листопада 2013 року її право власності на спірне нерухоме майно було поновлено, безпідставні, оскільки акт державного виконавця про те, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, як і свідоцтва про право власності, видані банку, позивачем не оспорені.

Інші доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення апеляційного суду не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович