КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року

м. Київ

справа № 357/14018/21

провадження № 22-ц/824/7210/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальний навчальний заклад Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» - Зінченка Павла Леонідовича

на рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 10 лютого 2022 року у складі судді Ярмоли О.Я.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд визнати незаконним і скасувати Наказ відповідача від 08.11.2021 року за №174/к про відсторонення позивача від роботи, зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, cтягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25 000 грн та судові витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно контракту від 03.07.2019 року він працює на посаді методиста відділу фізичної культури та захисту Вітчизни у КНЗ КОР "Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів".

01.11.2021 року старший інспектор відділу кадрів в телефонному режимі повідомила його про негайну вакцинацію з погрозами відсторонення від роботи у випадку відмови від щеплення.

02.11.2021 року керівник закладу листом повідомила позивача про необхідність до 05.11.2021 року провести профілактичне щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 та попередила, що в разі відмови від такого щеплення, з 08.11.2021 року позивача буде відсторонено від роботи, посилаючись при цьому на ст.41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 та наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021р.

Позивач зазначає, що у відповідь на вимогу відповідача він надав пояснювальну записку, що зареєстрована під №П-601 від 02.11.2021 року, якою повідомив про наявність в нього антитіл від хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та про своє право самостійно приймати рішення щодо вакцинації.

08.11.2021 року, прибувши на робоче місце, позивача не допустили до виконання службових обов`язків та працівниками відповідача було складено акт про відмову позивача від проходження обов`язкового щеплення.

08 листопада 2021 року відповідач вручив позивачу наказ №174/К від 08.11.2021 про відсторонення його від роботи до усунення причин, що його зумовили, без збереження заробітної плати.

Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 10 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати незаконним та скасувати Наказ № 174/к від 08.11.2021 року, виданий Комунальним навчальним закладом Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» про відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

Стягнуто з Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08 листопада 2021 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Стягнуто з Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

Стягнуто з Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» - Зінченко Павло Леонідович просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що в зв`язку з ухилянням ОСОБА_1 від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було видано наказ про відсторонення його від роботи, до усунення причин, що зумовили відсторонення від роботи.

Вважає оспорюваний наказ законним, виданим відповідно до ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 зі змінами і доповненнями, яка зобов`язує керівників установ, організацій, підприємств забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СOVID-19 та відсторонювати від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19.

Посилається на Наказ МОЗ України від 04.10.2021 року за № 2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Вважає доведеним факт, що позивач був завчасно та належним чином проінформований про обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 та вважає безпідставними посилання позивача на порушення відповідачем норм Конституції України.

Вказує,що відсторонення не є порушенням права позивача на працю, оскільки за ним зберігається робоче місце, трудовий договір не розірвано, а трудові відносини лише призупинено, та в даному випадку, не мало місце відсторонення за порушення трудової дисципліни.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

13 червня 2022 року представник відповідача Зінченко П.Л. надіслав на електронну адресу апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначає, що не зможе прибути до Київського апеляційного суду на визначену дату та час у зв`язку із зайнятістю в судовому засіданні у кримінальному провадженні, а також посилається на введення воєнного стану у країні.

Разом з тим, на підтвердження поважності причин неможливості прибути у судове засідання, представником відповідача не долучено жодних доказів, у зв`язку з чим дане клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦІ1К України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Позивач та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що Наказ про відсторонення позивача від виконання роботи не містить відомостей про медичний огляд позивача та відібране у нього лікарем відповідне письмове підтвердження , наказ про відсторонення позивача на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує у встановленому Законом порядку (процедурі) юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку дійшов суд, не з`ясувавши дійсні обставини справи та без належної оцінки доказів.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 згідно контракту від 03.07.2019 року працює на посаді методиста відділу фізичної культури та захисту Вітчизни у КНЗ КОР «Київському обласному інституті післядипломної освіти педагогічних кадрів» (а.с.23-26).

02.11.2021 року позивачу було вручено лист-повідомлення від 01.11.2021 року за підписом директора інституту Н.Бендерець про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19.

З посиланням на наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункт 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236, заклад просив ОСОБА_1 до 05.11.2021 року надати документ, який підтверджує наявність у нього профілактичного щеплення від COVID-19, або медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань, посилаючись при цьому на ст. 41 постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 та наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

ОСОБА_1 також було попереджено, якщо до 05.11.2021 року він не надасть жодного із зазначених документів, то 08.11.2021 року його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 року (а.с.27-28).

У відповідь на лист відповідача, позивачем було надано пояснювальну записку, зареєстровану під №П-601 від 02.11.2021 року, якою повідомлено керівника закладу про наявність у ОСОБА_1 антитіл від хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та про право самостійно приймати рішення щодо вакцинації (а.с.29).

08.11.2021 року позивача не було допущено до виконання службових обов`язків та працівниками закладу було складено Акт №2 від 08.11.2021 року про відмову ОСОБА_1 від проходження обов`язкового щеплення (а.с. 30).

08.11.2021 року в.о. ректора інституту КНЗ КОР «Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів» видав наказ № 174/к яким ОСОБА_1 був відсторонений від роботи методиста відділу фізичної культури та захисту Вітчизни з 08.11.2021 року до усунення причини, що його зумовили, без збереження заробітної плати. Підставою для видання цього наказу слугувало повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 01.11.2021року (а.с.31).

Щодо правового регулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку з відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2слід зазначити наступне.

У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову Працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивача у наказі № 174/к від 08.11.2021 року стало посилання на повідомлення працівника про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19. При відстороненні позивача від роботи, роботодавець керувався статтею 46 Кодексу законів про працю України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020р. № 1236, наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.11.2021 року №2153, а також, відповідач взяв до уваги лист Міністерства економіки України від 03.11.21021 року № 4706-06/52950-03.

Тобто, 02.11.2021 року позивача було під підпис повідомлено про те, що з 08.11.2021 року, відповідно до вимог постанови КМ України від 09.12.2020р. №1236 та наказу МОЗ України від 04.10.2021 року №2153, передбачене обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19.

Також позивачу було повідомлено про необхідність до 05.11.2021 надати документ, який підтвердить наявність у нього профілактичного щеплення проти COV1D-19, або медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань, а також, повідомлено про наслідки ненадання позивачем зазначених документів.

03.11.2021 року відповідачем отримано лист Міністерства економіки України за вих. №4706-06/52950-03 з роз`ясненнями стосовно алгоритму дій роботодавця відносно осіб, які не дотримуються вимог щодо обов`язкової вакцинації проти COV1D-I9. В закладі лише позивач відмовився від щеплення.

08.11.2021 року старшим інспектором з кадрів ОСОБА_2 , у присутності юрисконсульта ОСОБА_3 , помічника керівника ОСОБА_4 та позивача було складено Акт № 2 про відмову позивача від проходження обов`язкового щеплення.

У зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, ректором інституту було видано наказ про відсторонення його від роботи, до усунення причин, що зумовили відсторонення від роботи.

Колегія не погоджується з висновком суду про незаконність Наказу щодо відсторонення позивача від виконання роботи з огляду на таке.

Оспорюваний наказ виданий відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 зі змінами і доповненнями, який зобов`язує керівників установ, організацій, підприємств забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СOVID-19 та відсторонювати від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19.

При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на Наказ МОЗ України від 04.10.2021 року за № 2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Суд вважає доведеним факт, що позивач був завчасно та належним чином проінформований про обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19. Безпідставними є посилання позивача на порушення відповідачем норм Конституції України, оскільки Наказ МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції України та відповідає Конституції України.

Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством, тобто дана стаття не містить вичерпного переліку підстав для відсторонення.

Окрім того, відсторонення не є порушенням права позивача на працю, оскільки за ним зберігається робоче місце, трудовий договір не розірвано, а трудові відносини лише призупинено, та в даному випадку, не мало місце відсторонення за порушення трудової дисципліни.

У свою чергу, відповідачем на виконання Наказу МОЗ видано Наказ №24/к від 01.03.2022 «Про допуск до виконання своїх посадових обов`язків» з 01.03.2022 року до завершення військового стану в Україні позивача допущено до роботи за дистанційним режимом згідно штатного розпису, наказ доведено до відома позивача шляхом направлення копії на електронну адресу.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову .

За змістом ч.1-2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається на обставини заподіяння йому моральної шкоди внаслідок відсторонення від роботи, що призвело до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Оскільки факту порушень прав позивача у сфері трудових відносин, які б призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків судом не встановлено, підстави для відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України відсутні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги КНЗ КОР «Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів» у розмірі 1 362 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» - Зінченка Павла Леонідовича - задовольнити.

Рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 10 лютого 2022 року -

скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального навчального закладу Київської обласної ради «Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги КНЗ КОР «Київського обласного інституту післядипломної освіти педагогічних кадрів»у розмірі 1 362 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «14» червня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик