Справа № 148/877/22
Провадження №2/148/375/22
09 серпня 2022 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: судді Штифурко Л.А.
секретаря Немирівської Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1993 на праві приватної власності належить будинок
АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , колишнього зятя позивача. Однак ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні близько десяти років з невідомих причин, відносин із колишніми членами сім`ї не підтримує. Відповідач, не проживаючи в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном, що передбаченого Конституцією України та при цьому позивач не в змозі отримати субсидію.
У зв`язку з тим, що відповідач без поважної причини відсутній за місцем реєстрації більше року, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому позивач, як власник житла, звернулася до суду та просить визнати ОСОБА_2 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. В своїй позовній заяві вона просить розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причину своєї неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
За таких обставин у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору.
У відповідності до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.05.1993 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №І-2456, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6).
З довідки № 278 від 23.05.2022, виданої Відділом центру надання адміністративних послуг Тульчинської міської ради, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
З копії актів обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя сім`ї від 25.10.2021 та від 10.06.2022, складених комісією Тульчинської міської ради, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає за місцем реєстрації з 2013 року, а також його власні речі в даному будинку відсутні (а.с. 11).
Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 12.08.1995 відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14), яка згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 є дочкою позивача ОСОБА_1 (а.с. 13).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 15.10.2010 (а.с.15).
Правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян відносно членів сім`ї власника регулюються нормами ЦК України та ЖК України.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Отже, припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє відповідача права користування житловим приміщення, до якого позивач вселилася, як член сім`ї власника на законних підставах за його згодою.
Разом з цим, поряд із захистом житлових прав, Конституція України і Цивільне законодавство захищають і право власності.
Так, статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
З огляду на викладені обставини, враховуючи, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт того, що відповідач не проживає у спірному будинку більше одного року без поважних причин, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та вважає можливим позов задовольнити.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., які документально підтверджені (а.с 19).
Керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот девяносто дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.А. Штифурко