Номер провадження 2/754/3861/22
Справа №754/4022/22
19 липня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Лісовської О.В.
за участю секретаря - Грей О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Завод "Маяк" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Завод «Маяк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що по 28.05.2020 року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Завод «Маяк». Під час перебування у трудових правовідносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата. 28.05.2020 року позивач була звільнена з роботи за власним бажанням. Однак, у день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2020 року по 19.07.2021 року. Виконавчі листи щодо виконання вказаного судового рішення перебувають на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, але рішення до цього часу не виконано. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з АТ «Завод «Маяк» середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.07.2021 року по 31.05.2022 року.
Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, прийняти рішення про стягнення середнього заробітку станом на дату постановлення судового рішення.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що у період по 28.05.2020 року позивачка перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Завод «Маяк», що підтверджується трудовою книжкою.
20.05.2020 року згідно наказу про припинення трудового договору позивач була звільнена з посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Однак в порушення зазначених норм відповідач при звільненні не виплатив позивачу нараховану заробітну плату.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2020 року по 19.07.2021 року.

Виконавчі листи щодо виконання вказаного судового рішення перебувають на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, але рішення до цього часу не виконано.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1.

Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

На день винесення судового рішення, тобто 19.07.2022 року, минуло 252 робочих днів (з моменту постановлення попереднього судового рішення).

Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 148380, 12 грн. (252 дні х 588, 81 грн. (середньоденний заробіток).

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1277, 72 грн., а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 206, 08 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-284 ЦПК України, ст. 115, 116, 117 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Завод "Маяк" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Завод "Маяк" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2021 року по 19.07.2022 року у розмірі 148380, 12 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1277, 72 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Завод "Маяк" на користь держави судовий збір у розмірі 206, 80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Завод «Маяк», , адреса: м. Київ, пр. С. Бандери, 8.

Повний текст рішення виготовлений 28 липня 2022 року.

Суддя О.В.Лісовська