МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2022 р. Справа №370/1904/21

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Татунець Владислава Вікторовича до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , (далі - позивач) в особі представника адвоката Татунець В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , (далі - відповідач) про стягнення боргу з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, в якому вказав, що передав останній в борг грошові кошти у розмірі 6000 доларів США, строком на два місяці, що підтверджується розпискою від 29.12.2020 року. Однак відповідачка зобов`язання не виконала, позику не повернула та станом на день звернення до суду сума боргу відповідачки, з урахуванням вимог індексу інфляції та трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України, а також нарахованих відсотків відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України, складає 185953,29 грн. (за офіційним курсом валют НБУ станом на 29.12.2020 року), яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь, та яка складається з: суми основного боргу - 172000 грн.; 3% річних - 2106,41 грн. за період з 01.03.2021 року по 27.07.2021 року; інфляційних втрат - 6795,27 грн. за період з 01.03.2021 року по 27.07.2021 року; відсотки на рівні облікової ставки НБУ - 5051,61 грн. за період з 01.03.2021 року по 27.07.2021 року. Також позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати зі сплати судового збору - 1859,53 грн., та витрати на правничу допомогу - 3000 грн.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 03.09.2021 року позов ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

28.12.2021 року від позивача ОСОБА_1 поштовим відправлення на виконання вимог ухвали суду від 13.12.2021 року (а.с. 28), надійшов оригінал розписки від 29.12.2020 року (а.с. 31-33). Також позивачем було подано документи на підтвердження судових витрат на правничу допомогу, які долучені до матеріалів справи (а.с. 34-39). Копії вказаних документів позивачем одночасно були направлені відповідачці (а.с. 40), які вона отримала 29.12.2021 року (а.с. 43).

Копію ухвали суду від 03.09.2021 року та позовну заяву з додатками, надіслані відповідачці повторно у зв`язку з неврученням попереднього поштового відправлення №000 (а.с. 22), відповідачка отримала 03.01.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №370 (а.с. 42). Відповідно у встановлений судом строк відповідачка на адресу суду будь-яких клопотань та відзиву на позовну заяву не подала, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

29.12.2020 року відповідачка ОСОБА_2 взяла у борг у позивача ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) доларів США, про що написала йому боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідачка зобов`язалась повернути зазначені кошти протягом 2 (двох) місяців (а.с. 32).

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами.

Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У частині 1 ст. 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із ч. 2 ст. 527 ЦК України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Із розписки, підписаної ОСОБА_2 вбачається, що вона взяла на себе зобов`язання повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США протягом двох місяців (а.с.32).

Таким чином, зобов`язання з повернення коштів позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підтвердила своїм підписом.

Так, судом встановлено, що позивач умови договору виконав, передав відповідачці кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США. В свою чергу відповідачка порушила умови договору, в обумовлений договором строк позику не повернула. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 29.12.2020 року, яка за своєю суттю є документом про отримання в борг грошових коштів, який видається боржником кредитору за договором позики.

Доказів повернення позики відповідачкою суду не надано.

Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 6000 (шість тисяч) доларів США, суми позики.

Поряд з цим, позивач просить суд стягнути з відповідачки борг за договором позики у гривневому еквіваленті за офіційним курсом валют НБУ станом на 29.12.2020 року (тобто на день отримання позики), а саме 172000 (сто сімдесят дві тисячі) грн. 00 коп.

У своєму рішенні Великою Палатою Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №340/385/17 зроблено висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні.

Тож вимоги, позивача про стягнення боргу у національній одиниці - гривні є обґрунтованими.

Поряд з цим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином позивачем суму боргу помилково було обраховано за офіційним курсом валют НБУ станом на 29.12.2020 року, тобто на день отримання позики, а не на день платежу.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 29.12.2020 року, підписаної ОСОБА_2 , остання взяла на себе зобов`язання повернути позивачу грошові кошти протягом двох місяців, тобто строк платежу настав 01.03.2021 року.

Тож, виходячи з офіційного курсу валют НБУ станом на день платежу, тобто на 01.03.2021 року (1 долар США = 27,9456 грн.), сума боргу становить 167673 грн. 60 коп. (6000 доларів США х 27,9456 грн.).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу підлягає частковому задоволенню в сумі 167673 (сто шістдесят сім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 60 коп., а не 172000 грн. як просив позивач.

У своєму рішенні Великою Палатою Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №340/385/17 також зроблено висновок, що позичальник який скористався правом на стягнення боргу у гривні, має право на стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та процентів відповідно до ст. 625 ЦК України. Тож, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день платежу. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

Враховуючи наведене вище, відповідно до ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3% річних та інфляційні втрати.

Розрахунок 3% річних за відповідний період прострочення з 01.03.2021 року по 27.07.2021 року, проводиться за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів], відповідно до якого загальна сума відсотків річних складає 2053,42 грн., яка підлягає задоволенню, а не 2106,41 грн., як просив позивач.

Розрахунок втрат від інфляційних процесів за відповідні періоди проводиться за формулою [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], відповідно до якого загальна сума збитків від інфляції складає 6790,76 грн., яка підлягає задоволенню, а не 6795,27 грн. як просив позивач.

Також позивач просив стягнути з відповідачки відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України відсотки від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, а саме 5051,61 грн.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

При цьому слід зазначити, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 1048 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Така позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розрахунок процентів від суми позики відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період прострочення з 01.03.2021 року по 27.07.2021 року, проводиться за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] х [облікова ставка НБУ] / 100% / 365 днів х [Кількість днів прострочення] - з 01.03.2021 року по 04.03.2021 року (ставка 6%, кількість днів -4) = 110,25 грн.; з 05.03.2021 року по 15.04.2021 року (ставка 6,5 %, кількість днів -42) = 1254,11 грн.; з 16.04.2021 року по 22.07.2021 року (ставка 7,5%, кількість днів -98) = 3376,44 грн.; з 23.07.2021 року по 27.07.2021 року (ставка 8 %, кількість днів -5) = 183,75 грн.; а всього 4924,55 грн., яка підлягає задоволенню, а не 5051,61 грн., як просив позивач.

Таким чином позовні вимоги про стягнення боргу за період з 01.03.2021 року по 27.07.2021 року підлягають частковому задоволенню в сумі 181 442,33 грн., яка складається з наступного: 167673,60 грн. - основного боргу; 2053,42 грн. - 3% річних; 6790,76 грн. - інфляційні збитки; 4924,55 грн. - процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору (а.с. 1) пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97,57%), а саме 1814,34 грн.

Також з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (а.с. 36-40, Договір про надання правових послуг адвоката №31/21 від 14.07.2021 року, Прайс-лист вартості послуг, Акт здачі-прийняття наданих послуг від 14.12.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №114 від 14.12.2021 року), та які були включені до попереднього (орієнтованого) розрахунку сум судових витрат позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 29.12.2020 року у розмірі 181 442 (сто вісімдесят одна тисяча чотириста сорок дві) грн. 33 коп., яка складається з наступного: 167673,60 грн. - основного боргу; 2053,42 грн. - 3% річних; 6790,76 грн. - інфляційні збитки; 4924,55 грн. - процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ. В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати: 1814,34 грн. - судового збору, 3000,00 грн. - витрат на правничу допомогу, а всього 4814 (чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 34 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.01.2022 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя О.В. Тандир