КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 361/4500/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1802/2022Головуючий у суді першої інстанції - Петришин Н.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Верланов С.М., Гуль В.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1960 га, кадастровий номер :01:002:0050, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову посилалася на те, що 12.09.1982 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було побудовано житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем.

Також, на праві приватної власності відповідачу належить земельна ділянка площею 0,1960 га, кадастровий номер :01:002:0050, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка також набута за час шлюбу.

Проте, спільне подружнє життя між сторонами не склалося, а тому 18.09.2014 року шлюб розірвано.

За вказаних обставин та враховуючи, що означене майно придбане під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, воно підлягає поділу в рівних частках.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2021 року позов задоволено.

У порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 :

- визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею, 0,1960 га, кадастровий номер - :01:002:0050, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1, а.с. 205-211).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не залучив участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_5 , з якою він перебуває у шлюбі з 2017 року і яка проживає у спірному будинку. Також, суд не звернув уваги на те, що право власності на будинок було зареєстровано у 2017 році, а відомості технічного паспорта щодо побудови будинку у 1991 році є очевидно помилковими, оскільки будинок був побудований (приведений у стан, придатний до проживання) за його кошти після припинення шлюбу (у шлюбі було побудовано лише коробку без оздоблювальних внутрішніх та зовнішніх робіт, без надвірних будівель і споруд). Крім цього, суд не взяв до уваги надані письмові докази придбання будівельних матеріалів. У резолютивній частині рішення не вказав про поділ саме будинку. Більш того, дійшов не вірного висновку про поділ земельної ділянки, оскільки остання була приватизована, а також не застосував строк позовної давності (т.1, а.с. 219-224).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 07.12.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до апеляційного розгляду (а.с. 2330235).

05.01.2022 року до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим та просить залишити його без змін (т. 1, а.с. 239-244).

У судовому засіданні представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 2.09.1982 року Лознянською сільською радою Хмельницького району Вінницької області зареєстровано шлюб між сторонами, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 12.09.1982 року (т.1, а.с. 9). Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на " ОСОБА_6 ".

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 10).

На підставі рішення від 30.09.1991 року 07 сесії 21 скликання Калинівської сільської ради народних депутатів ОСОБА_2 виділено земельну ділянку під забудову в АДРЕСА_1 площею 0,1960 га (т. 1, а.с. 14).

24.09.1992 року у госпрозрахунковому проектно-виробничому архітектурно-планувальному бюро зареєстровано паспорт на забудову земельної ділянки площею 0,1865 га, розташованої по АДРЕСА_1 , та яка видана ОСОБА_2 підставі рішення сесії Калинівської сільської ради народних депутатів від 30.09.1991 року. На даній земельній ділянці дозволено будівництво одноквартирного житлового будинку (т. 1, а.с. 13 на звороті).

У 1992 році головним архітектором Броварського району затверджено акт виносу в натурі вищевказаної земельної ділянки і розбивки будівель (т. 1, а.с. 22).

10.02.2011 року ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯИ № 486993 про право власності на земельну ділянку площею 0,1960 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :01:002:0050, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 30).

Зі змісту копії довідки № 622, виданої 31.07.2017 року Калинівською селищною радою Броварського району Київської області, вбачається, що у зв`язку із упорядкуванням адресного господарства вищевказаній земельній ділянці присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 31).

01.08.2017 року на ім`я ОСОБА_2 видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 23-28).

Згідно вказаного технічного паспорта, загальна площа житлового будинку становить 65,8 кв.м., житлова - 35,4 кв.м., рік побудови будинку - 1991 (т. 1, а.с. 27).

Зі змісту довідки № 640 від 04.08.2017 року Калинівської селищної ради Броварського району Київської області вбачається, що згідно записів погосподарської книги № 3 за 2016-2023 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , який значиться за ОСОБА_2 , знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, збудований у 1991 році (т. 1, а.с. 32).

23.08.2017 року за Галичем зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1, а.с. 29).

До матеріалів справи додано копію робочого проекту газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 , який погоджений 27.08.2007 року головним інженером Броварської філії відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (т. 1, а.с. 118-121).

Згідно листа № 81001-Сл-18206-1119 Броварського відділення АТ Київоблгаз від 28.11.2019 року пуск газу за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний 05.10.2007 року (т. 1, а.с. 133).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 як подружжя, є: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, площею 0,1960 га, кадастровий номер :01:002:0050, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно з п. 1 Прикінцевих положень СК України, з урахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.

Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічна норма закріплена у статті 60 СК України, а саме: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Також, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

При цьому, як роз`яснила Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17, презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі і в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як вже зазначалося вище, спірний житловий будинок побудований у 1991 році, що зафіксовано в технічному паспорті, виготовленому 01.08.2017 року ТОВ "Укрінвентарексперт". Саме на підставі вказаного технічного паспорту та довідки № 640 від 04.08.2017 року відповідач 23.08.2017 року зареєстрував право власності на вказаний будинок.

Отже, враховуючи те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт набуття (створення) майна, а саме зведення будинку під час шлюбу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Посилання апелянта на те, що у технічному паспорті міститься помилка щодо року побудови житлового будинку, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, з наданих відповідачем товарних та фіскальних чеків, товаро-транспортних накладних, рахунків-фактури на придбання будівельних матеріалів, неможливо встановити, хто був платником за придбання вказаних товарів та чи використані такі товари у будівництві спірного будинку.

Крім того, відповідно до розділу ІХ Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, інвентаризаційні роботи виконуються у випадках, передбачених п. 6 розділу І цієї Інструкції. Ці роботи виконуються у присутності замовника та після їх завершення абрис (ескіз) скріплюється його підписом. У разі відсутності у замовника відповідної документації матеріали конструктивних елементів та рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначає замовник, що відображається в абрисі (ескізі) і засвідчується його підписом. Результати огляду вносяться до відповідних форм бланків із зазначенням дати та прізвища виконавця робіт.

Отже, враховуючи наявність у матеріалах справи письмових доказів, які підтверджують рік побудови будинку, покази свідків про проведення будівельних робіт у спірному будинку після розірвання шлюбу між сторонами, на які також посилається відповідач, колегія суддів відхиляє.

Щодо посилань апелянта на те, що спірна земельна ділянка є його особистою приватною власністю, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", якщо на приватизованій одним із подружжя земельній ділянці знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку між подружжям до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України та 377 ЦК України.

Відповідно до Закону України Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11.01.2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Указана норма набула чинності з 08.02.2011 року, однак була виключена на підставі Закону України Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка № 4766 від 17.05.2012 року, який набрав чинності 13.06.2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому, тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

Отже, враховуючи те, що спірна земельна ділянка набута у власність відповідачем 10.02.2011 року, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до вищенаведених положень СК України, є спільним сумісним майном подружжя, тому також підлягає поділу в рівних частках.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, адже враховуючи те, що право власності на спірний будинок зареєстровано одноосібно за відповідачем 23.08.2017 року, позивач, дізнавшись про порушення своїх прав, 20.06.2019 року звернувся до суду з позовом, тобто у межах строку позовної давності.

З вищенаведеного вбачається, що доводи відповідача щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування своїх заперечень щодо пред`явленого позову, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, враховуючи норму ч. 4 ст. 376 ЦПК України вбачає за необхідне змінити рішення суду шляхом доповнення його резолютивної частини положеннями про визнання за відповідачем, у порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на 1/2 частку спірного майна (будинку та земельної ділянки), право власності на яку, після поділу, не було визначено оскаржуваним судовим рішенням.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та, водночас, зміну судового рішення виключно шляхом доповнення резолютивної частини.

Також, слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - змінити, шляхом доповнення резолютивної частини:

- визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, площею 0,1960 га, кадастровий номер :01:002:0050, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Гуль