н/п 2/490/306/2022 Справа № 490/3196/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Павленко Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітал» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений,-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом доТОВ «Лайм Кепітал» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений.

Позов мотивувала тим, що у жовтні 2020 року йому стало відомо про існування фінансових претензій (вимог) від представників відповідача щодо договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що начебто укладений між позивачем та відповідачем. Позивач зауважує, що не вчиняв правочинів із відповідачем, вважає договір таким, що не був укладений. Окрім того, керуючись ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вважає, що відповідач має право надавати позики, а не кредит. Позивач зазначає, що договір є такий, що не укладений, оскільки пропозиції від ТОВ «Лайм Кепітал» не отримував, оферту або договір не підписував, правовчинів не вчиняв, електронний ключ не використовував, електронний договір із відповідачем не підписував. За такого, просить визнати вимоги ТОВ «Лайм Кепітал» до ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості незаконними, а договір про надання коштів у позику таким, що не укладався.

Рух справи та процесуальні дії суду.

Протоколом автоматизованого розподілу справи від 28.04.2021 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П.

Ухвалою судді від 02.07.2021 року відкрито загальне позовне провадження клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано у ТОВ «Лайм Кепітал»:оригінал договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що був укладений між сторонами та належним чином ними підписаний;оригінал письмової згоди на факсимільне відтворення підпису ОСОБА_1 із зразками його особистого підпису; первинні бухгалтерські документи, що підтверджують факт надання фінансових послуг ТОВ «Лайм Кепітал».

04.08.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву з письмовим доказами, відповідно до якого заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки між позивачем та ТОВ «Лайм Кепітал» протягом 2019 року та 2020 року було укладено 14 Кредитних договорів, згідно яких Кредитодавець передав Позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності. ОСОБА_1 неодноразово звертався до ТОВ «Лайм Кепітал» про надання грошових коштів у позику за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи у мережі інтернет на веб-сайті Товариства https://vashagotivochka.ua. Станом на 30.07.2021 року заборгованість не погашено за Кредитним договором №ЛЛ-00577981 від 13.07.2020 року укладений між сторонами який був укладений між ТОВ «Лайм Кепітел» та ОСОБА_1 в електронній формі, порядок вчинення якого регламентується Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року та Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими Наказом директора ТОВ «Лайм Кепітел» від 08 січня 2021 року № 4-од. Договір між сторонами був підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що не суперечить статті. Крім того, на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 , було сплачено:31.07.2020 року - 1383,00 грн, які відповідно до п. 3.4 Кредитного договору розподілені наступним чином: 262,50 грн. на погашення процентів, нарахованих відповідно до п. 1.4.2 договору, 1120,00 грн. на погашення процентів, нарахованих відповідно до п. 1.4.1 договору, 0,50 грн.на погашення суми кредиту;20.08.2020 року - 1470,00 грн., з яких 349,96 грн. на погашення процентів, нарахованих відповідно до п. 1.4.2 договору, 1119,84 грн. на погашення процентів, нарахованих відповідно до п. 1.4.1 договору, 0,20 грн. на погашення суми кредиту. Таким чином, сплачуючи заборгованість за Кредитним договором №ЛЛ-00577981 від 13.07.2020 року, позивач тим самим визнає факт укладання ним Кредитного договору та прийняття його умов.

28.08.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи, викладені у відзиві є таким, що не мають підтвердження та позивачем не надано доказів про факт вчинення правочину.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та призначення інженерно-технічної експертизивідмовлено.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.11.2021 року.

У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті у складі колегії суддів з розгляду кримінальної справи 490/2405/18 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст, 115 ч.3, 187 ч.4 КК України, слухання справи відкладено на 03.02.2022 року.

Позивач до судового засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява від 27.10.2021 року про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечує, просив відмовити в їх задоволені у повному обсязі.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 13.07.2020 року між ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» (надалі - Кредитор, Відповідач) укладено Кредитний договір № ЛЛ-00577981.

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит в сумі 3 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього кредитного договору.

Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що строк дії кредитного договору складає 365 днів.

Згідно із пунктом 1.3 Договору строк користування кредитом складає 16 днів, а у випадках, передбачених цим договором, може бути продовжений до 96 днів.

У пункті 1.4 Договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом: у розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожен день прострочення протягом 16 календарних днів з дня надання кредиту (пункт 1.4.1); у розмірі 2,5 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом, з дня, наступного за днем закінчення строку, передбаченого пунктом 1.4.1 Договору (пункт 1.4.2).

За змістом пункту 1.5 Договору з урахуванням положень пункту 1.4 кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом з розрахунку: за строк, зазначений у пункті 1.4.1 Договору - 730 % річних; за строк, зазначений у пункті 1.4.2 Договору - 912,5 %.

Відповідно до пункту 1.7 Договору кредитодавець не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати підписання договору Сторонами, надає Кредит шляхом безготівкового перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок, вказаний Позичальником або надання готівкових коштів Позичальникові.

Пунктом 3.4 Договору визначено черговість зарахування коштів, отриманих Кредитодавцем від Позичальника для погашення зобов`язань, а саме: - в першу чергу - витрати кредитодавця, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу - неустойка (пеня, передбачена в п. 5.5, 5.6 цього Кредитного договору), а також інші платежі, передбачені чинним законодавством як відповідальність за порушення грошового зобов`язання; в третю чергу - проценти, нараховані за фактичний час користування кредитом, але не пізніше дати остаточного розрахунку, визначеної згідно з умовами цього кредитного договору; в четверту чергу - сума кредиту.

Згідно п.3.1. Розділу 3 «Порядок розрахунків» сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься відповідно до умов цього договору та Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лайм Кепітел», текст яких розміщений на сайті кредитодавця http://limecapitak.com.ua.

Розділом 4 «Застереження позичальника щодо дійсності умов договору» підтверджується, що позичальник чітко усвідомлює всі умови цього кредитного договору; позичальник вважає умови цього договору вигідними для себе.

Згідно п.5.5. Розділу 5 «Відповідальність сторін. Вирішення спорів» у випадку несплати позичальником суми кредиту у строк 16 календарних днів з дня надання кредиту, позичальник на вимогу кредитодавця, що пред`являється не раніше п`ятнадцятого дня існування несплати суми кредиту позичальником, зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 100 грн.

У випадку порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом, кредитодавець має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 2,5% від суми залишку кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з 97 дня з моменту надання кредиту до дня повного погашення заборгованості (п.5.6).

Відповідно до п.7.3. Розділу 7 «Інші положення договору» підписанням цього кредитного договору позичальник підтверджує, що:

- отримав від кредитодавця до укладення цього кредитного договору інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»;

- повідомлений про свої права згідно зі ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних»;

- інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання;

- надав згоду на передачу кредитодавцю своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за кредитним договором;

- надав безумовну згоду на те, що кредитодавець має право звертатись за інформацією про фінансовий стан позичальника до третіх осіб, які пов`язані з позичальником діловими, професійними, особистими, сімейними або іншими стосунками у соціальному бутті;

- надав згоду на збір та надання інформації, яка згідно із ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» входить до складу Кредитної історії, до будь-якого або до всіх Бюро Кредитних історій, включених до Єдиного реєстру бюро кредитних історій;

- надав згоду на відправлення йому телефонних, факсимільних, електронних та інших повідомлень, які стосуються цього Кредитного договору та виконання обов`язків за ним, без обмеження кількості вказаних повідомлень та терміну їх направлення;

- надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання позичальника перед кредитодавцем на підставі цього кредитного договору, кредитодавець має право передати персональні дані позичальника третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за кредитним договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту;

- надав згоду Товариству на проведення On-Line верифікації, на обробку своїх персональних даних, отриманих за допомогою системи BankID для отримання послуги.

Згідно п.7.7, уклавши цей договір позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця в мережі Інтернет за посиланням: http://limecapitak.com.ua.

В додатку № 1 до Кредитного договору № ЛЛ-00577981 від 13.07.2020 року викладено детальний розпис сукупної вартості кредиту, який також підписано позивачем.

Крім іншого, позивачем була підписана анкета-заява позичальника, а також згода на обробку персональних даних.

IІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.

При ухваленні рішення відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері споживчого кредитування, які регулюються нормами Розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Навідміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України«Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріали справи свідчать про те, що Кредитний договір №ЛЛ-00577981 укладений в електронній формі та підписаний позивачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором qzLS2tRg.

Верховний Суд у своїй постанові № 524/5556/19 від 12.01.2021 року вказав, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Верховний Суд зауважив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір містив усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми відповідно до прямої вказівки закону.

Суд вказав, що необхідно розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти у спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Суд, встановивши фактичні обставини у справі, дійшов висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Окрім того, на основі зазначених клієнтом даних інформаційна система Товариства генерує «індивідуальну» частину договору (у разі прийняття рішення про надання кредиту).

Додатково Товариство залишає за собою право зателефонувати клієнту за телефонним номером, зазначеним в заявці, як для підтвердження повноти, точності, достовірності зазначеної в заявці інформації, так і для отримання інших відомостей від клієнта, які Товариство визнає вхідними для прийняття рішення про надання кредиту.

На підставі заповненої реєстраційної форми інформаційна система Товариства здійснює реєстрацію даних заявника на сайті Товариства та створює особистий кабінет заявника/позичальника, де він має змогу ознайомитися з договором(ами), поточним станом заборгованості, оплатити заборгованість тощо.

Рішення про надання кредиту приймається Товариством на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта і інформації отриманої про нього із законних джерел, зокрема інформації бюро кредитних історій.

Товариство інформує клієнта про прийняте рішення щодо видачі або відмову у наданні кредиту через SMS-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, та/або листом, надісланим на електронну пошту, вказану заявником, та/або шляхом розміщення інформації в особовому кабінеті заявника на сайті Товариства.

У випадку прийняття рішення про надання кредиту, заявнику надсилається «оферта» (пропозиція укласти договір) та текст майбутнього кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому цими Правилами.

Кредитний договір укладається в електронному вигляді в особистому кабінеті. При цьому заявник має технічну можливість прийняти умови кредитного договору, або відмовитись від них.

Після ознайомлення з умовами кредитного договору, у випадку підтвердження заявником із зазначеними умовами, йому на телефон надсилається одноразовий ідентифікатор, який в подальшому вноситься у відповідне поле для підпису на сайті Товариства. Таким чином заявник акцептує оферту електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого кредитний договір вважається укладеним.

Враховуючи наведене вище, суд критично оцінює доводи позивача, викладені у позовній заяві, щодо того, що він не підписував Кредитний договір а тому, на його думку вказаний договір не містить правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики.

Після укладання сторонами кредитного договору та переведення коштів на вказану позичальником банківську карту, другий примірник кредитного договору направляється на електронну адресу позичальника.

Кредит видається шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на картковий рахунок клієнта, зазначений в заявці.

Згідно статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Товариство проводить верифікацію банківських карт згідно правил міжнародних платіжних систем Visa та Маstercard (знаходяться для ознайомлення у відкритому доступі на офіційних веб-сайтах вищезазначених платіжних систем).

Судом встановлено, що кредитодавець повністю виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, про що свідчить підтвердження платіжного сервісу «Platon» про проведення 13.07.2020 року успішної видачі займу на карту ОСОБА_1 в банкі- емітенті «Альфа-Банк» за договором №ЛЛ-00577981 від 13.07.2020 року в сумі 3500,00 грн.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного.

Отже, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року № 906/355/19

Окрім того, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зокрема, при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1 ст.215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст..ст.536,638,1056-1 ЦК України).

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лайм Кепітел» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що між ТОВ «Лайм Кепітел» та ОСОБА_1 досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та укладено договір про надання споживчого кредиту, а відповідачем не обмежувалося право позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг, а також права позивача, як споживача щодо можливості ознайомитись з умовами кредитного договору.

За такого, доводи позивача, щодо визнання Кредитного договору таким, що не є укладеним є безпідставними.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний кредитний договір, укладений між сторонами, який відповідає умовам щодо письмової форми, - є неукладеним. Не встановлено таких обставин, які б вказували на те, що кредитодавець застосував нечесну практику; в межах заявлених позовних вимог не встановлено порушень прав позичальника укладенням договору на зазначених в ньому умовах. Всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від власної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Посилання позивача у своїй позовній заяві на судову практику Верховного Суду є безпідставними, оскільки фактичні обставини, у наведені у зазначених позивачем справах, та у справі, яка розглядається, є різними, що виключає подібність спірних правовідносин.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Лайм Кепітал» про захист прав споживачів.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

ІV. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача.

У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволені позовних вимог відмовлено, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітал» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо досуду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 03 лютого 2022 року

Суддя Н.П. Черенкова