Справа № 130/1336/21
Провадження № 22-ц/801/756/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 рокуСправа № 130/1336/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Якименко М.М.

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №130/1336/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Грушковської Л. Ю.,

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.11.2002 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області, у спадковій справі №475 за 2002 рік, зареєстроване в реєстрі за №1495 видане на спадкове майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.07.2018 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області, у спадковій справі №358/2018 за 2018 рік, зареєстроване в реєстрі за №2-1707 видане на спадкове майно ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; скасувати розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області «Про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Носковецької сільської ради» №627 від 21.11.2006 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, площею 1,6267 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №381320, виданий 16.06.2007 року Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області, на підставі розпорядження №627 від 21.11.2006 року, в підтвердження право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,6267 га, призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №60, за кадастровим номером земельної ділянки :05:002:0089.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Носківці, Жмеринського району Вінницької області, помер батько позивачів - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Носківці, Жмеринського району Вінницької області, померла матір позивачів - ОСОБА_5 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Спадщину після смерті батька - ОСОБА_4 , який постійно проживав та був зареєстрований в с. Носківці, Жмеринського району, у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, прийняла ОСОБА_1 . Спадщину після смерті матері - ОСОБА_5 , яка постійно проживала та була зареєстрована в с. Носківці, Жмеринського району, у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому, за життя ОСОБА_5 13.02.2002 року здійснила особисте розпорядження щодо свого майна на випадок свої смерті у вигляді заповіту, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області Назарчук Т.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 4, відповідно до якого заповідала все своє майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Вищезазначений заповіт за дивним збігом обставин виявився відсутнім у Спадковому реєстрі та в архівних справах Носковецької сільської ради. Позивачі планують звернутися з відповідною заявою з приводу даних обставин до правоохоронних органів.

В грудні 2020 року позивачам стало відомо, що їх рідний брат ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3 , відповідач) оформив спадщину після смерті батьків без їх відома. Що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.11.2002 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області, у спадковій справі № 475 за 2002 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1495 видане на спадкове майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.07.2018 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області, у спадковій справі № 358/2018 за 2018 рік, зареєстроване в реєстрі за № 2-1707 видане на спадкове майно ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та позиції учасників справи у відзивах на неї та у судовому засіданні

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2022 року скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, складено висновки, які не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги долучене відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивачам було відомо про оформлення ним спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , після шестимісячного терміну з дня смерті спадкодавця та після матері ОСОБА_5 , оскільки між сторонами у справі була усна домовленість будинок та присадибна ділянка після смерті батьків залишиться позивачам, а дві земельні ділянки (пай) йому. Зокрема після смерті батьків минуло більше 20 років, що говорить про обізнаність начебто порушеного їх права.

14 квітня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивачів - адвоката Смірнова С.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

20 квітня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, в якому зазначені пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «ЮніонАліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з огляду на таке.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду позивач оскаржує лише в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 08.11.2002 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області, у спадковій справі № 475 за 2002 рік, зареєстроване в реєстрі за № 1495 видане на спадкове майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 23.07.2018 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області, у спадковій справі № 358/2018 за 2018 рік, зареєстроване в реєстрі за № 2-1707 видане на спадкове майно ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачі рішення суду не оскаржили, а тому суд апеляційної скарги переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 , виданим Носковецькою сільською радою Жмеринського району Вінницької області 26.12.1959 року, актовий запис № 71, де ОСОБА_4 являється її батьком, а ОСОБА_5 - матір`ю (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 12.04.1980 року, відповідно до якого, ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_7 , та змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 16);

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , виданим Носковецькою сільською радою Жмеринського району Вінницької області 07.05.1957 року, актовий запис № 25, де ОСОБА_4 являється її батьком, а ОСОБА_5 - матір`ю (а.с. 19).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 13.05.1982 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_10 , та змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с. 20).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 31.05.2013 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_13 , та змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с.21).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 від 02.02.2000 помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 від 25.11.2002 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Носковецької сільської ради №437 від 07.05.2019 про те, що позивачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, а саме: вступили у фактичне володіння та управління майном померлої, розпорядились домашніми та особистими речами померлої в січні 2003 (а.с.24).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Носковецької сільської ради №132 від 06.02.2020 про те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживав та був зареєстрований в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, а саме: вступила у фактичне володіння та управління майном померлого, розпорядилась домашніми та особистими речами померлого в березні 2000 (а.с. 25).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63042959 від 24.12.2020 року встановлено, що за життя ОСОБА_4 заповіт не залишав (а.с. 26-27).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63042931 від 24.12.2020 року встановлено, що 08.11.2002 року було заведено спадкову справу № 475 щодо майна померлого ОСОБА_4 і того ж дня видано свідоцтво про право на спадщину № 1495 (а.с.28).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63042588 від 24.12.2020 року встановлено, що за життя ОСОБА_5 заповіт не залишала (а.с. 29-50).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63042569 від 24.12.2020 року встановлено, що 23.07.2018 року було заведено спадкову справу № 358/2018 щодо майна померлої ОСОБА_5 (а.с.51).

З відповіді відділу у Жмеринському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13.01.2021 року за № 0-2-0.22-6/106-21 стало відомо, що за матір`ю ОСОБА_5 було зареєстровано право на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Вільна Україна», площею 2,01 в умовних кадастрових гектарах, на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0355503, виданого на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 24.12.1996 року за № 393. Державний акт на ім`я ОСОБА_5 не видавався. В подальшому за померлою ОСОБА_5 було закріплено земельну ділянку № НОМЕР_11 площею 1,8455 га (рілля), право на яке може бути успадковане її спадкоємцями. З тієї ж відповіді відділу у Жмеринському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області стало відомо, що за батьком ОСОБА_4 було зареєстровано право на земельну частку (пай), що перебуває в колективній власності КСП «Вільна Україна», площею 2,01 в умовних кадастрових гектарах, на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0355565, виданого на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 24.12.1996 року за № 393. Громадянин ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.11.2002 року. За ОСОБА_6 було закріплено земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,6267 га (рілля) та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 381320 (а.с. 52-53).

Відповідно до спадкової справи №475/1495 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , представник ОСОБА_6 - ОСОБА_15 подала заяву до Жмеринської районної державної нотаріальної контори, в якій просила видати на ім`я доручителя свідоцтво про право на спадщину за законом. Зазначила, що крім ОСОБА_6 інших спадкоємців за законом в померлого немає. Пережилої дружини немає. 08.11.2002 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП "Вільна Країна" с. Носківці Жмеринського району Вінницької області розміром 2,01 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), пайового фонду майна КСП "Вільна Країна" с. Носківці Жмеринського району Вінницької області (реорганізоване підприємство - СТОВ "Земля" с. Носківці), частка якого визначена в розмірі 3410 грн. або 0, 29 % загальної вартості майна пайового фонду підприємства, грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються в Носковецькій філії Жмеринського відділення Ощадбанку №2910/030 на особових рахунках № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 (а.с. 178-189).

Відповідно до спадкової справи №358/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , 23.07.2018 подав заяву до Жмеринської районної державної нотаріальної контори, в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. Зазначив, що крім нього інших спадкоємців за законом, пережилого чоловіка, а також особи, з якою спадкодавиця проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі немає. 23.07.2018 ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 81-132).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спірні правовідносини щодо права на спадщину ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року, оскільки виникли до 01 січня 2004 року і спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тому відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини (стаття 561 ЦК УРСР).

Відповідно до пункту 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною третьою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК Української РСР, - не раніше зазначених строків. Свідоцтво про право на спадщину при спадкоємстві як за законом, так і за заповітом, може бути видане і раніше встановлених законом строків, якщо в державній нотаріальній конторі є відомості про те, що, крім осіб, які заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Пунктом 113 цієї Інструкції передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Згідно з пунктом 10 Інструкції при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін., що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса (пункт 21 Інструкції).

Відповідно до пункту 109 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до частини першої статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначено в абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

У постанові від 11.12.2019 року у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_15 при подачі 08.11.2002 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 повідомив, що крім нього інших спадкоємців за законом немає, тобто не повідомив, що у нього є дві рідні сестри, а саме: позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5 , яка на день подання заяви була жива, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також при подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері відповідач не повідомив, що у нього є дві рідні сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і отримав свідоцтва про право на спадщину за законом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_5 та батька ОСОБА_4 шляхом вступу в фактичне володіння та управління майном померлих, розпорядились домашніми та особистими речами померлих, у зв`язку з чим їх права порушені при оформленні спадщини відповідачем, а тому позовні вимоги в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 08.11.2002 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області, у спадковій справі №475 за 2002 рік, зареєстроване в реєстрі за №1495 видане на спадкове майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 23.07.2018 року державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області, у спадковій справі №358/2018 за 2018 рік, зареєстроване в реєстрі за №2-1707 видане на спадкове майно ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому підлягають до задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування строку позовної давності до позовних вимог у даній справі, колегія зазначає наступне.

Позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

При цьому, згідно роз`яснень Пленуму ВССУ, наданих у п. 37 постанови від 7 лютого 2014 року №5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України (Визнання права власності), власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

Визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто документа яким підтверджується належність права особі, є похідним способом захисту прав спадкоємця у спорі з іншими спадкоємцями.

За таких умов на позов позивачів правила про позовну давність не поширюються.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргувідповідача ОСОБА_3 -залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.М. Якименко