Справа № 136/21/22
УХВАЛА

іменем України

07 лютого 2022 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом було встановлено, що поданий позов не відповідав вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, у зв`язку із чим було винесено ухвалу 10.01.2022 про залишення позову без руху.

Так, суд встановив, що у позові зазначено ціну позову 34188 грн. відповідно визначивши ј частку від вартості 136752 грн. земельної частки (паю) зазначеної у виписці із книги сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались Липовецькою районною державною адміністраціє по КСП «Україна» с. Зозів, яка не містить дати її видачі та необхідних реквізитів, що ставить під сумнів такий документ. При цьому, було встановлено, що вартість земельної частки (паю) була визначена на день видачі сертифікату - 17.09.1996. Судом звернуто увагу, що такий документ не є належним доказом на підтвердження дійсної вартості майна.

Таким чином, позивачу необхідно було визначити ціну позову, виходячи з дійсної вартості спірного майна, надавши суду документальне підтвердження про дійсну вартість майна на день подачі позову, від якої доплатити судовий збір з розрахунку у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію вказаної ухвали суду було отримано позивачем 17.01.2022.

24.01.2022 на виконання вимог ухвали суду позивачем надано позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої визначено ціну позову в розмірі 17228, 50 грн., а на підтвердження дійсної вартості майна надана виписка Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.01.2022 за №140/25-22.

Аналізуючи надані на усунення недоліків докази суд звертає увагу, що визначення ціни позову є суб`єктивним правом позивача, має суттєве значення, оскільки від цього залежить розмір судового збору.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 цього Закону.

Підставою для проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10, частина перша статті 11 Закону України Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

У частині першій статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 зазначеного Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно із частиною шостою статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту N 1 визначено методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, який ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. Оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Отож належним доказом ціни позову є звіт про оцінку майна складений суб`єктом оціночної діяльності.

Крім цього, наведені правові норми вказують, що втрата документів, про що зазначено позивачем у позові, не позбавляє можливості визначити ціну позову з урахуванням вищевказаних вимог із застосуванням порівняльного підходу суб`єктами оціночної діяльності.

Встановлені судом обставини вказують на те, що позивач не усунув недоліки на які вказав суд, оскільки не визначив дійсну ціну позову із підтвердження її належними доказами, від якої залежить розмір судового збору.

Враховуючи зазначене, суд, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, дійшов висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачеві, оскільки нормами ЦПК України не передбачено можливості відкриття провадження за позовною заявою, яка не відповідає вимогам визначеним ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.185, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15-ти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя С.В. Шпортун