Справа№ 151/203/22
Провадження № 2/151/102/22
УХВАЛА

17 червня 2022 року смт.Чечельник

Суддя Чечельницького районного суду Вінницької області Токарчук Л.Г., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чечельницької селищної ради про визнання права власності на майно ,

В С Т А Н О В И Л А:

15 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чечельницької селищної ради про визнання права власності на майно, а саме просить визнати за нею право власності на будівлю пральні площею 63,5 м.кв., яка розташована в АДРЕСА_1 та придбана нею у ЗАТ "Чечельникцукор" згідно договору купівлі-продажу №17, акту приймання-передачі та квитанції до прибуткового касового ордеру №78 від 05 липня 2022 року.

15 червня 2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Токарчук Л.Г.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що зазначену позовну заяву слід повернути позивачу з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачка просить визнати за нею право власності на нерухоме майно придбане нею у ЗАТ "Чечельникцукор" згідно договору купівлі-продажу, акту приймання-передачі та квитанції до прибуткового касового ордеру.

Позивачка посилається на те, що вимушена звернутися з даним позовом до суду, оскільки зареєструвати на себе будівлю не може, у зв`язку з тим, що на даний час вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення таких договорів. ЗАТ "Чечельникцукор" ліквідоване 28.04.2011 року і у неї немає можливості посвідчити договір нотаріально, а державним реєстратором їй відмовлено у реєстрації права власності.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою до позовної заяви додано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни про відмову у державної реєстрації права приватної власності на вищевказану будівлю, оскільки наданий договір для реєстрації речових прав на нерухоме майно укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.16 ЦПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Згідно ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.47 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

За п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV).

Частиною першою статті 24 Закону N 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Відповідно до ч.2 статті 24 Закону, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (частина перша статті 37 Закону N 1952-IV).

Як вбачається із позовної заяви, позивачка звернувшись до суду з позовною заявою про визнання права власносні на нерухоме майно, не ставить питання про визнання дійсним чи укладеним договору купівлі-продажу, а одразу ставить питання про визнання права власності на придбане майно, вказуючи на те, що договір купівлі-продажу укладено відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Отже, позивачка посилаючись на те, що договір є чинним та укладеним відповідно до законодавства, отримавши відмову реєстратора у реєстрації права власності, одразу звернулася до суду з позовом про визнання права власності, не оскаржуючи вказаної відмови, тобто, не вживши заходів досудового врегулювання спору.

Згідно п.7 ч.4 ст.185 ЦПК України, позовна заява підлягає поверненню, у випадку якщо до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Таким чином, позовна заява підлягає повернню позивачці.

Керуючись ст.185 ЦПК України -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чечельницької селищної ради про визнання права власності на майно - повернути позивачці.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cуддя: Людмила Токарчук