Справа №335/9886/21
Провадження №2/333/1338/22
07 червня 2022 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №335/9886/21 за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -
Позивач Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що малолітній ОСОБА_1 опинився у складних життєвих обставинах. Відомості про батька дитини внесені зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. ОСОБА_1 з 07 жовтня 2020 року і по теперішній час перебуває в комунальній установі «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». 03.08.2020 року від вказаної установи надійшов лист про вжиття заходів щодо захисту прав дитини, оскільки його мати ОСОБА_2 за час перебування сина в будинку дитини « Сонечко », жодного разу його не відвідала, потребами, здоров`ям, умовами проживання не цікавиться. Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 18.03.2021 року вона на той час проживала в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проте умови проживання там не дозволяли забрати ОСОБА_1 в її сім`ю. ОСОБА_2 зобов`язалась до кінця літа 2021 року вирішити свої побутові проблеми, створити необхідні умови для життя та розвитку сина. ОСОБА_2 попереджено про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина. 31.08.2021 року у відділі у справах дітей Запорізької міської ради по Вознесенівському районі з ОСОБА_2 проведено бесіду, в ході якої вона повідомила, що на даний час мешкає в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом з донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має змоги забрати сина ОСОБА_5 в свою сім`ю, проти позбавлення її батьківських прав не заперечує, тому позивач змушений звернутися до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_1 .
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву щодо слухання справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував.
Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право органу опіки та піклування на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.
Відповідно до п.3 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 вересня 2020 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №741 від 02.09.2020 року (а.с.6).
Згідно з інформацією наданою Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), державна реєстрація народження ОСОБА_1 проведена відповідно до частини першої ст.135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с.7).
Відповідно до акту про факт передачі дитини в Будинок дитини «Сонечко» від 07.10.2020 року малолітня дитина ОСОБА_1 була прийнята в установу (а.с.8).
З повідомлення Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізовани будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради до начальника Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради встановлено: ОСОБА_2 , з заявою щодо продовження перебування сина в Будинку дитини не зверталася, за 2021 рік ОСОБА_2 свою дитину не відвідала жодного разу, потребами дитини, станом здоров`я умовами проживання не цікавиться. У зв`язку з чим виникло питання про доцільність позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні до малолітнього ОСОБА_1 (а.с.9).
Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 18.03.2021 року вона на той час проживала в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проте умови проживання там не дозволяли забрати ОСОБА_1 в її сім`ю. ОСОБА_2 зобов`язалась до кінця літа 2021 року вирішити свої побутові проблеми, створити необхідні умови для життя та розвитку сина. ОСОБА_2 попереджено про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина (а.с.10).
Згідно з заявою ОСОБА_2 від 31.08.2021 року поданою до відділу у справах дітей Запорізької міської ради по Вознесенівському районі, що вона на даний час мешкає в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом з донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має змоги забрати сина ОСОБА_5 в свою сім`ю, проти позбавлення її батьківських прав не заперечує (а.с.11).
08.09.2021 року Головою районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР В.В. Лисенко складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3).
Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради №789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в пункті 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Виключною мірою відповідальності за невиконання батьківського обов`язку є позбавлення батьківських прав. Це допускається лише на підставі та в порядку, визначеному законом. Підстави для позбавлення батьківських прав визначені у ст. 164 СК України, зокрема, мати і батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Позивачем доведено факти ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що відповідає поняттю «ухилення від виконання батьківських обов`язків».
Щодо стягнення з відповідача на користь будь-якої особи або закладу, що буде здійснювати функції опіки/піклування над дитиною, аліменти на утримання малолітнього - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу) на дитину, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітиною повноліття, суд зазначає наступне.
На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Таким чином, приймаючи до уваги інтереси малолітнього ОСОБА_1 , його стан здоров`я, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, а також те, що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не виділяє, враховуючи те, що відповідач має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати будь-якій особі або закладу, що буде здійснювати функції опіки/піклування над дитиною матеріальну допомогу на його утримання.
Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 141 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави.
У зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд вважає за доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст., 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 141 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 ) на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 07 червня 2022 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя С.С. Тучков