ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26871/21

Провадження № 22-ц/4820/1032/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Талалай О.І.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/26871/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26.11.2018р. в розмірі 102256 грн. 37 коп. та судових витрат в розмірі 2270 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав Анкету-заяву № б/н від 26 листопада 2018 року, згідно якої отримав кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданої до позовної заяви.

Також зазначає, що відповідач при зверненні до банку, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердив, щодо ознайомлення та надання йому документів в письмовому вигляді.

Отже, відповідачу ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому, відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 02.09.2020р., отримав картку типу Преміальна картка Platinum (з початковим кредитним лімітом 95000 грн.)

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

Однак, свої зобов`язання відповідач належним чином не виконував.

У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору, відповідач станом на 26 жовтня 2021 року мав кредитну заборгованість в розмірі 102256 грн. 37 коп., яка складається з 89194 грн. 52 коп. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту 66552 грн. 83 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту 22641,69 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 4994 грн. 64 коп., заборгованість за простроченими відсотками 8067 грн. 21 коп., вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2022 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 89194 грн. 52 коп. заборгованості за кредитним договором від 17 січня 2012 року та судові витрати в сумі 1979 грн. 89 коп. В решті позову відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, тому просило в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в цій частині повному обсязі. В іншій частині рішення суду не оскаржує.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про стягнення лише частини заборгованості в розмірі тіла кредиту - 89194 грн. 52 коп. та відмови в стягненні заборгованості по відсоткам. Вказує, що суд прийшов до безпідставного та необґрунтованого висновку про неузгодженість між сторонами всіх істотних умов кредитного договору. Відповідач особисто звернувся до банку, бажаючи отримати кредит, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву, чим підтверджується, що він був ознайомлений з усіма умовами кредитування, в тому числі щодо сплати відсотків та штрафних санкцій. ОСОБА_1 активував кредитну картку та користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення, що, на думку апелянта, свідчить про визнання ним заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Також апелянт вказує, що 02 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якому сторони погодили розмір щомісячних платежів в розмірі 7% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн. строк внесення щомісячних платежів, а також розмір штрафу і пені. Апелянт зауважує, що весь період заборгованість за процентами нараховувалася саме за визначених паспортом споживчого кредиту ставками.

Отже, апелянт вважає помилковим висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками.

Розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви, апелянт вважає належним доказом, оскільки є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунку кредитної угоди. Апелянт вказує, що враховуючи вищенаведене має право вимагати від позичальника повернення наданих кредитних коштів, з урахуванням відсотків за їх користування.

Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції встановивши, що між сторонами було укладено кредитний договір, який є правомірним, безпідставно відмовив в стягненні фактично отриманих відповідачем коштів, а також заборгованості за простроченим тілом кредиту.

При вирішенні вказаного спору, судом не врахована правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010, постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Окрім того, апелянт вважає, що оскаржуване рішення не лише призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 89194 грн. 52 коп. тіла кредиту в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 26 листопада 2018 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», преміальних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору позичальник, з урахуванням отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який підписанням заявки на актуалізацію данних по преміальній карті в послідуючому було збільшено до 95000 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку, яка перевипускалася з терміном дії до серпня 2023 року.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 мав кредитну заборгованість в розмірі 102256 грн. 37 коп., яка складається з 89194 грн. 52 коп. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту 66552 грн. 83 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4994 грн. 64 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, 8067 грн. 21 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 26 жовтня 2021 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 26 листопада 2018 року, паспорт споживчого кредиту, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь процентів за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору тощо.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом, неустойки, (пені, штрафів), саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, розміру штрафних санкцій надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 від 26 листопада 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нарахування та стягнення на користь банку відсотків не відповідають умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної ОСОБА_1 заяви.

Доводи апеляційної скарги з цих підстав про необґрунтованість відмови в частині позову про стягнення відсотків за користування кредитними коштами слід відхилити.

Також банк, пред`являючи вимоги щодо погашення кредиту, окрім заборгованості за тілом кредиту, також просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, які на думку апелянта визначені Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку.

Однак, як вказано вище, суд не приймає до уваги вказані письмові документи, оскільки не вважає їхскладовою кредитного договору так як вони не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави для нарахування відсотків в разі порушення умов договору в розмірі, який зазначений у вищевказаних письмових документах.

Іншого розрахунку заборгованості за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України банк суду не надав.

Також суд не приймає до уваги доводи апелянта, що крім Анкети-заяви відповідачем було також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, розмір штрафу за прострочення більш ніж 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, умовами щодо сплати штрафів та інше.

Як встановлено судом, Анкету-заяву відповідач підписав 26 листопада 2018 року, а паспорт споживчого кредиту 02.09.2020 року, тобто через два роки після підписання анкети-заяви, а тому вказаний паспорт споживчого кредиту не може бути складовою частиною кредитного договору від 26 листопада 2018 року.

Крім того зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 17.09.2020 року. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Також згідно ст. 9 «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» Розділу II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Отже за змістом даної норми, паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

Така ж правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

Не спростовують висновків суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова

О.І. Талалай