Єдиний унікальний номер 243/2932/21
Номер провадження 22-ц/804/52/22
Номер провадження 22-ц/804/52/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2021 року(ухваленого під головуванням судді Проніна С.Г. у м. Слов`янськ Донецької області, повний текст складено 28 серпня 2021 року) у цивільній справі №243/2932/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про визнання незаконним та скасування пункту 3 наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» та вважає, що її було незаконно звільнено 28 лютого 2021 року з займаної посади наказом від 26.02.2021 року № 39-К у зв`язку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважала, що роботодавцем під час видачі такого наказу не дотримано положень щодо переважного права на залишення на роботі та надання інформації щодо всіх наявних вакансій відповідного рівня на підприємстві у зв`язку із припиненням діяльності відокремленого підрозділу, у якому вона працювала. Також вважала, що підставою для скорочення штату та її звільнення було не припинення діяльності відокремленого підрозділу, а зміна в організації виробництва і праці.

Просила визнати незаконним та скасувати п. 3 наказу від 26.02.2021 року № 39-к про її звільнення 28 лютого 2021 року з посади провідного інженера інспекції по контролю за водокористуванням у зв`язку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити її на посаді провідного інженера інспекції по контролю за водокористуванням Інформаційно-обчислюваного центру Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, який на день подання позову складає 13691,34 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 гривень.

Рішенням Слов`янського міського суду від 26 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту встановлених судом обставин, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції не розглянуто її клопотання про витребування доказів, які є тільки у відповідача та останній не надав їх позивачу за письмовим проханням. У зв`язку із цим судом першої інстанції не з`ясовані всі фактичні обставини справи та не надана їм відповідна оцінка.

Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено та встановлено факт створення 15.02.21 року Департаменту метрології та реалізації послуг та факт того, що до цього департаменту перейшли всі функції ІОЦ, в тому числі функції інспекції по контролю за водокористуванням, яку позивач очолювала до її звільнення.

Також судом не було з`ясовано чи було запропоновано їй відповідачем вакансії, які були у складі новоутвореного Департаменту метрології та реалізації послуг, в т.ч. у службі обліку води та контролю за водокористуванням, у службі аналітичного обліку та статистики.

Суд помилково не розглянув та не надав оцінку положенню про Департамент метрології та реалізації послуг, положенню про служби обліку води та контролю за водокористуванням та аналітичного обліку та статистики, стосовно функцій, які перейшли від ІОЦ до цього Департаменту, посадові інструкції керівників цих служб та працівників (спеціалістів), стосовно кваліфікаційних вимог до посад та функцій.

Вважає, що має переважне право на зайняття будь-якої посади у службі обліку води та контролю за водокористуванням та службі аналітичного обліку та статистики, вакансії які їй не були запропоновані відповідачем. Також відповідачем не було зроблено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників між нею на іншими працівниками, які були переведені на вакантні посади перед її звільненням до зазначених відділів.

Посилаючись на ті ж підстави, що й в позові, вважає що по факту відбулася саме зміна внутрішньої (організаційної) структури відповідача, а не ліквідація. Крім того тривалий час після подання нею позову відповідачем не здійснювались заходи щодо припинення діяльності ІОЦ. А тому у даному випадку не можливе застосування п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, так як у ньому підставою звільнення закріплено можливість ліквідації саме підприємства, а не припинення, діяльності (ліквідації) його відокремлених підрозділів чи зміна в організації виробництва і праці. При цьому вважає, що суд повинен був застосувати ч.2 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України та витребувати і дослідити документи, які підтверджують наявність пропозиції відповідача позивачу по всім вакантним позиціям, які вона може зайняти виходячи із кваліфікації.

На її думку судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки справу не розглянуто у строки встановлені ст. 275 ЦПК України та не залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу» Євдокимова Олександра Миколайовича, який підписав наказ про звільнення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Компанія «Вода Донбасу» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Посилається на те, що позивачу були надані всі наявні на підприємстві вакансії, які були відкриті на час її звільнення, з урахуванням напрямку її освіти, досвіду роботи та кваліфікації, що підтверджується відповідними повідомленнями про вакансії станом на 16.02.2021року, 22.02.2021року та 25.02.2021року, та які містять підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з ними .

Також функції та досвід роботи позивача не відповідають функціям та специфіці роботи департаменту метрології та реалізації послуг, у введенні додаткової керівної посади у даному департаменті з такою, як у позивача кваліфікацією не має потреби, тому підстав для її переведення до департаменту метрології та реалізації послуг не було. Погоджуючись із тим, що деякі фахівці ЮЦ перейшли до департаменту метрології та реалізації послуг, посилався на те,що вказані робітники є фахівцями служб вузького напрямку роботи та мають іншу кваліфікацію (освіту), аніж позивач.

Щодо переважного права залишення на роботі та порівняльного аналізу продуктивності праці, на які посилався апелянт,зазначає на неможливість їх застосування у даному випадку, оскільки посада начальника інспекції по контролю за водокористуванням ІОЦ є одною на підприємстві (тільки ІОЦ, яке ліквідовано), перелік його функціональних обов`язків також було закріплено за ним індивідуально лише за даною посадою.

У зв`язку із ускладнення процедури внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з приводу припинення діяльності ІОЦ через карантинні обмеження на момент подання позову структурний підрозділ ще не було ліквідовано. Однак на теперішній час відокремлений підрозділ повністю ліквідовано, про що внесено відомості у зазначений вище реєстр.

Звертає увагу, що відповідно до змісту п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України обидві підстави, як то зміна в організації виробництва і праці, так і скорочення чисельності або штату працівників є підставами для розірвання трудового договору та взаємовиключають одна другу. Навіть якщо позивач вважає, що замість скорочення штату відбулася зміна в організації виробництва і праці, даний факт не відміняє можливість застосування вказаної статті, а тому підстави для звільнення позивача є правомірними.

Зазначає, що відокремлений підрозділ ІОЦ було саме припинено за для удосконалення організаційної структури управління та оптимізації виробничих процесів, що має на увазі більш ефективне та раціональне використання ресурсів підприємства, яка відповідає можливості реалізувати відповідачем свого права на визначення своєї організаційної структури, закріплене ч. 3 ст. 64 ГК України та Уставом підприємства.

З приводу клопотання позивача про витребування доказів зазначає, що переважна їх більшість, не мають відношення до предмету спору, а отже не мають доказової сили та не впливають на підстави звільнення ОСОБА_1 , зокрема невідповідність її освіти та кваліфікації вакансіям, які існували на час її звільнення. Вважає, що судом у повній мірі та на підставі належних та допустимих доказів доданих ними до відзиву на позовну заяву ухвалено оскаржуване рішення.

Вважає, що не залучення судом першої інстанції до участі у справі генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу» Євдокимова О.М. не має прямого впливу на порушення трудових прав та законних інтересів позивача, та не є суттєвим доводом апеляційної скарги, який би свідчив про порушення судом ч. 3 ст. 53 ЦПК України

Також до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив КП «Компанія «Вода Донбасу», в якій вона підтримує доводи апеляційної скарги та просить її задовольнити. Вважає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у відзиві, а також жодних доказів, якими би спростовувалися її доводи апеляційної скарги.

Крім того, звертає увагу на те, що відповідач у відзиві на апеляційну скаргу погодився із тим, що жодної посади в апараті управління у тому числі і керівних посад їй не надавалося, а також визнано факти переведення інших працівників ІОЦ до Департаменту метрології та реалізації послуг апарату управління як фахівців вузької направленості, але не підтверджено жодним доказом спеціалізацію цих фахівців, не зазначено кваліфікаційних вимог до їх посад і т.п., що б змогло підтвердити неможливість запропонування їй цих посад. Вважає, що відповідачем не спростовано ані за змістом відзиву, ані певними доказами той факт, що Департамент метрології та реалізації послуг не виконує функцій, які раніше виковувало ІОЦ в цілому та в т.ч. інспекція по контролю за водокористуванням, яку вона очолювала до звільнення.

Також вважає що відповідач порушив норми КЗпП України, оскільки у відзиві визнав, що визначення продуктивності праці і кваліфікації працівників для виявлення наявності переважного права працівників не здійснювалося, також не робився порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, які претендують на посади новоствореного у складі апарату управління відповідача департаменту. У вересні 2021 року у департаменті метрології та реалізації послуг створено посаду начальника служби обліку води та контролю за водокористуванням, на яку вона мала переважне право згідно із п.3 ст.42 КЗпП України і яку їй не було запропоновано.

Вважає помилковим твердження відповідача про скорочення штату, оскільки фактично ліквідація не відбулась, так як функції, які здійснював ІОЦ, фактично були закріплені за новим структурним підрозділом - Департаментом метрології та реалізації послуг. Крім того зі змісту наказу про припинення діяльності відокремленого підрозділу ІОЦ від 20.11.2020 № 222 вбачається, що мала місце саме зміна внутрішньої (організаційної) структури.

Від КП «Компанія «Вода Донбасу» надійшло заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вони додатково зазначали, що ОСОБА_1 має кваліфікацію «інженера-будівельника» за спеціальністю «міське будівництво та господарство», яка не відповідає кваліфікаційним вимогам, необхідним для зайняття посади начальника новоствореної служби обліку води та контролю за водокористуванням департаменту метрології та реалізації послуг (зокрема екологічні знання). На відміну від новоствореної служби, завданнями інспекції по контролю за водокористуванням Інформаційно-облікового центру було керівництво службами реалізації відокремлених підрозділів КП «Компанія «Вода Донбасу», а тому кваліфікаційні вимоги до начальника були іншими.

В судове засідання з`явився представник КП «Компанія «Вода Донбасу» - Красний С.В.,

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Крім того від ОСОБА_1 надійшла заява про слухання справи у її відсутність (а.с.220 т.2).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування пункту 3 наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення її на роботі, оскільки при звільненні позивача відповідачем було дотримано положення закону та необхідна процедура звільнення.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом першої інстанції встановлено,що ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді провідного інженера інспекції по контролю за водокористуванням, що підтверджується записами трудової книжки. 16 серпня 2018 року позивач переведена на посаду начальника інспекції по контролю за водокористуванням на період відсутності основного працівника Інформаційно-обчислюваного центру, який є відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу».

ОСОБА_1 має вищу освіту за спеціальністю «Міське будівництво та господарство», кваліфікація інженер-будівельник.

Згідно наказу № 222 від 20.11.2020 року генерального директора Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з метою удосконалення організаційної структури управління діяльність відокремленого підрозділу Інформаційно-обчислюваного центру (далі ІОЦ) припиняється з 01.03.2021 року. З наказом було ознайомлено під підпис 17 працівників ІОЦ.

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 була під підпис повідомлена про наступне звільнення 28 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідним письмовим повідомленням Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» № 0.04/1504.

Профспілковим комітетом було надано дозвіл на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України,що підтверджується випискою з протоколу № 12 засідання профспілкового комітету від 16.02.2021 року,що підтверджується копією протоколу.

ОСОБА_1 відповідачем пропонувався перелік вакансій керівників та ІТР різних відокремлених підрозділів Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» станом на 16 лютого 2021 року - 48 вакансій, станом на 22 лютого 2021 року - 49 вакансій, станом на 25 лютого 2021 року - 46 вакансій, про що свідчать її особисті підписи та запис, що від запропонованих вакансій вона відмовляється.

Наказом № 39-к від 26.02.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з 28 лютого 2021 року.

Діяльність відокремленого підрозділу Інформаційно-обчислювальний центр Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» припинена шляхом зняття з реєстрації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, дата запису якого 22.06.2021 рік, номер запису 116001253.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Судом встановлено,що в межах підрозділу, де працювала позивач переважне право на залишення на роботі не застосовувалося, оскільки посада, яку займала позивач була єдиною в підрозділі,а крім того всі працівники підрозділу звільнялися,так як підрозділ було ліквідовано. В інших підрозділах підприємства скорочення не відбувалося, а тому були відсутні підстави для застосування переважного права на залишення на роботі в межах всього підприємства. В новоутвореному підрозділі також не було підстав, передбачених діючим законодавством для застосування переважного права, оскільки на нові посади працівники приймалися на роботу по мірі дачі згоди на зайняття тої чи іншої посади з урахуванням кваліфікаційних вимог.

Встановивши, що у відповідача відбулася ліквідація відокремленого підрозділу та звільнялися всі працівники цього підрозділу, позивач попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження, відповідачем пропонувалися вакантні посади позивачу за її кваліфікацією та освітнім рівнем, від яких вона відмовилася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Доводи про те,що при звільненні не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі є безпідставними, оскільки у відокремленому підрозділі звільнялися всі працівники, посада, яку займала позивач була єдиною в штатному розписі, а тому не було підстав для застосування положень Закону про переважне право на залишення на роботі. Установивши, що в ІОЦ аналогічних вакантних посад, чи посад, на яких виконують таку ж роботу, що і позивач у штаті не було, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у відповідача не було можливості забезпечити реалізацію переважного права позивача на залишення на роботі.

Надаючи оцінку доводам позивача, що їй не були запропоновані інші посади, які були вільними на час попередження про звільнення, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив ці аргументи, оскільки у справі установлено, що позивач має вищу освіту за спеціальністю «Міське будівництво та господарство», кваліфікація інженер-будівельник. А посади,які не пропонувалися мали кваліфікаційні вимоги щодо освіти.

Посилання на те, що позивач могла б зайняти посади інженера-технолога ділянки очисних споруд в Харцизькому ВУВКХ, інженера виробничо-експлуатаційної служби в Торецькому ВУВКХЗ, які існували на 01.01.2021 року і не були їй запропоновані, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки з урахуванням вимог до освітнього рівня та кваліфікації посад у відповідача на момент попередження про звільнення з 10.12.2020 року та до лютого 2021 року були відсутні вакантні посади, які б позивачеві могли бути запропоновані з урахуванням її освіти та кваліфікації, що підтверджується довідкою та листом відповідача від 20.01.2022 року та 25.01.2022 року відповідно та нічим не спростовується.

Посилання на те, що позивач тривалий час працювала у відповідача,що дає їй можливість виконувати роботу з зазначених вакантних посад, не може бути прийнятим до уваги, оскільки у відповідача було припинено діяльність відокремленого підрозділу і працівникам,які підлягали скороченню пропонувалися посади з урахуванням кваліфікаційних вимог.

Оскаржуючи судове рішення, позивач не зазначила в апеляційній скарзі конкретної посади, яка була вільною і яку вона могла б зайняти, але вона не пропонувалася їй відповідачем.

При розгляді справи апеляційним судом позивач у своїх письмових поясненнях зазначила,що у відповідача з 04.02.2021 року по12.02.2021 року були вакантними такі посади, як провідний економіст служби аналітичного обліку та статистики Департаменту метрології та реалізації послуг; провідний інженер служби обліку води та контролю за водокористуванням Департаменту метрології та реалізації послуг; дві посади інженера 2 категорії служби обліку води та контролю за водокористуванням; посада начальника служби аналітичного обліку та статистики Департаменту; економіста 2 категорії служби аналітичного обліку та статистики.

З наданих відповідачем документів вбачається, що до таких посад,як провідний інженер служби обліку води та контролю за водокористуванням Департаменту метрології та реалізації послуг була кваліфікаційна вимога згідно пункту 2.1 Посадової інструкції -як наявність повної вищої освіти за спеціальністю «Водопостачання та водовідведення»(спеціаліст,магістр) зі стажем роботи в аналогічній галузі не менше 3 років,або особи з вищою освітою за спеціальністю «Екологія та охорона навколишнього середовища».

До посади провідного економіста служби аналітичного обліку та статистики Департаменту метрології та реалізації послуг згідно п.2.1 Посадової інструкції передбачені кваліфікаційні вимоги- повна вища освіта відповідного напрямку підготовки та стаж роботи не менше 2 років на посаді економіста 1 категорії.

Для зайняття посади інженера 2 категорії служби обліку води та контролю за водокористуванням п.2.1. Посадової інструкції передбачені кваліфікаційні вимоги- як наявність вищої освіти за спеціальністю «Водопостачання та водовідведення»(спеціаліст,магістр) або особи з вищою освітою з іншою спорідненою спеціальністю,навчальним планом якого передбачено вивчення питання водопостачання та водовідведення зі стажем роботи не менше 2 років.

Згідно наказу генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу» №28-к від 12.02.2021 року на зазначені вище посади були прийняті інші звільнені з Інфомаційно-обчислювального центру працівники.

Доводи позивача про те, що вона могла виконувати обов`язки за більшістю посад, які були вакантними, не приймаються до уваги, оскільки позивач має освіту за спеціальністю «Міське будівництво та господарство», кваліфікація інженер-будівельник,тобто в неї відсутня спеціальна освіта відповідного напряму, яка необхідна для зайняття посад інженера, начальника служби аналітичного обліку та статистики та інш. .

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» екологічні знання є обов`язковою кваліфікаційною вимогою для всіх посадових осіб, діяльність яких пов`язана з використанням природних ресурсів та призводить до впливу на стан навколишнього природного середовища.

Спеціально визначені вищі та професійні навчальні заклади здійснюють підготовку спеціалістів у галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів з урахуванням суспільних потреб.

Посилання на те, що після ліквідації Інфомаційно-обчислювального центру відповідачем було створено службу обліку води та контролю за водокористуванням Департаменту метрології та реалізації послуг з такими ж функціями, які виконував Інфомаційно-обчислювальний центр спростовується встановленими обставинами, оскільки положеннями цих підрозділів передбачено різні мету і основні види діяльності. Так, пунктом 3.2.Положення про Інфомаційно-обчислювальний центр передбачалося, що основними видами діяльності «ІОЦ» є організація та контроль збуту послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а також непитного водопостачання відокремленими підрозділами підприємства; організація та контроль збору грошових коштів за надані відокремленими підрозділами підприємства послуги централізованого водопостачання та водовідведення та інші додаткові послуги; проведення інформаційно-статистичного моніторингу показників діяльності відокремлених підрозділів підприємства щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, непитного водопостачання, а також додаткових послуг; надання інформаційних, консультативних, експертно-аналітичних, маркетингових, рекламних, науково-дослідних, проектно- конструкторських та технологічних послуг.

Згідно п. 1.2 Положення про службу обліку води та контролю за водокористуванням служба обліку води та контролю за водокористуванням Департаменту метрології та реалізації послуг створена для забезпечення контролю за водоспоживанням, розподілу води та здійснення контролю і нагляду з ведення і досягнення балансу води по відокремленим підрозділам підприємства,а також з метою забезпечення безперебійної і надійної роботи всіх споруд з високими техніко-економічними і якісними показниками з урахування раціонального використання водних ресурсів. Основним завданням служби обліку води та контролю за водокористуванням Департаменту метрології та реалізації послуг згідно пункту 2.1 Положення про службу є контроль за обліком відбору води з джерел, а також подачі і реалізації води споживачам.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу розгляду справи із порушенням встановлених ЦПК України строків для розгляду справи цієї категорії та не залучення у якості третьої особи - генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу», слід зазначити, що це порушення не призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог та не є обов`язковими підставами у розумінні ч.3 ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який на думку позивача свідчить про незаконність її звільнення та наявність підстав для поновлення на роботі.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Враховуючи те, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою від вимоги поновлення на роботі у зв`язку із незаконним звільненням підстав для задоволення якої не має, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення також.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Судді: