Справа № 266/7227/21
Провадженя№ 2/266/233/22
09 лютого 2022 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Сологуб Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Акціонерного Комерційного Банку «Аркада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
Ухвалу суду від 20.12.2021р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, яка отримана відповідачем (а.с. 67)
У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але ним у позовній заяві зазначено про розгляд справи у його відсутності, задоволення позову, крім того представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явилася двічі без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи було повідомлено належним чином замовною кореспонденцією, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про таке.
На виконання умов п.2.1. Договору Банк надав Позичальнику кредитні кошти у сумі 229269 грн. на строк до 01 жовтня 2034 року, а Позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Відповідно до п.2.2 Договору зі змінами внесеними Додатковим договором № 2 від 28 лютого 2020 року визначено, що Банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виключаючи день повернення, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 02.10.2018 до 27.02.2020 - в розмірі 14,00% річних, на період з 28.02.2020 по 30.06.2020 в розмірі 5,00% річних, починаючи з 01.07.2020 в розмірі 14,00% річних (а.с.21).
Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Тобто, зважаючи на викладене вище, належним виконанням зобов`язання з боку Відповідача є повернення кредитних коштів та процентів за їх використання у строки, та в розмірі, визначеними Договором.
Так, відповідно до п.4.4.3. Договору, Позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитними коштами у строки, визначені Договором, та повертати кредит відповідно до Графіку повернення кредиту, узгодженого Сторонами в додатковому договорі.
Відповідно до п.5.1. Договору, Позичальник зобов`язаний повернути кредитні кошти не пізніше дати, зазначеної в п.2.1 Договору, шляхом поступового погашення своєї заборгованості за Договором на рахунки в Банку відповідно до Графіку повернення кредиту, узгодженого Сторонами в додатковому договорі, який є невід`ємною частиною Договору. Днем повернення всієї суми кредиту є день внесення Позичальником останнього платежу в рахунок погашення заборгованості за Договором.
Однак, відповідно до розрахунків, умови Договору щодо своєчасного повернення кредиту Позичальником не виконуються з липня 2020 року, що свідчить про порушення графіку погашення заборгованості за Договором щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п.6.7 Договору, сторони домовляються, що в разі несплати Позичальником чергового платежу (суми нарахованих процентів та/або суми кредиту) протягом трьох календарних місяців після настання строку сплати, Банк має право звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та процентів за про строчку виконання Позичальником своїх зобов`язань).
Також, згідно з ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Також в матеріалах справи містяться виписки по рахунках Позичальника (а.с. 32-59).
Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки по особовим рахункам, які додані до позовної заяви відповідають вимогам законодавства встановленим для первинних документів та є належними доказами заборгованості Відповідача за Договором.
Також, на підтвердження надання Відповідачу кредитних коштів за Договором, свідчать копії документів: заява від ОСОБА_1 від 26.09.2018 про надання кредиту та заява від 02.10.2018 про перерахування наданих кредитних коштів в сумі 229269,13 грн на рахунок НОМЕР_1 ; меморіальний ордер № 1 від 02.10.2018, що підтверджує перерахування (а.с.9-11).
Отже, розрахунок заборгованості, що міститься в матеріалах справи зроблений на підставі вищезазначених первинних документів, будь-яких доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору.
Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних, то банк має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з огляду на те, що нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами до сплати кредиту .
Проценти, передбачені ст.625 ЦК України за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).
Враховуючи зазначене, інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ст.625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором.
Отже, заявлені позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення оплати кредиту та за прострочення оплати процентів, доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі, при тому, що Відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Щодо правомірності нарахування процентів, то відповідно до п.2.2 Договору зі змінами внесеними Додатковим договором № 2 від 02 жовтня 2018 року визначено, що Банк нараховує проценти на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами, виключаючи день повернення, виходячи з відсоткової ставки за користування кредитними коштами: на період з 02.10.2018 до 27.02.2020 - в розмірі 14,00% річних, на період з 28.02.2020 по 30.06.2020 в розмірі 5,00% річних, починаючи з 01.07.2020 в розмірі 14,00% річних. Вищезазначений Додатковий договір, підписаний Відповідачем та є чинними, а тому підлягають виконанню Відповідачем.
Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать, що ОСОБА_1 обізнана про всі умови кредитного договору та прийняв їх як справедливі та прийнятні для себе, про що свідчить те що він певний час виконував умови кредитного договору.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2887,03 грн., який документально підтверджений платіжним дорученням і тому суд вважає за необхідне стягнути з на користь позивача сплачені судові витрати в повному обсязі.
На основі викладеного, керуючись ст.ст.526-527, 629, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст.263-265, 273, 279, 280-281, 354 ЦПК України, -
Позов Акціонерного товариства Акціонерного Комерційного Банку «Аркада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - задовольнити повністю.
Копію судового рішення направити сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Шишилін О. Г.
Відомості про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2