23.02.2022 Єдиний унікальний номер 205/6560/21
Єдиний унікальний номер 205/6560/20
Провадження № 2/205/1479/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно і припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ТОВ «Схід Фінанс», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно і припинення права власності.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року позовну заяву було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 5 ч. 3 ст. 175, абз. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 20 серпня 2021 року було надано виправлений позов і квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2022 у задоволенні клопотання ТОВ «Схід Фінанс» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було відмовлено.

Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилалася на те, що 06 березня 2007 року між нею і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір № 15/в, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 38 000 доларів США строком до 07 березня 2022 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань боржника за кредитним договором 06 березня 2007 року було укладено договір іпотеки № 1, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року з неї на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 15/в від 06 березня 2007 року у розмірі 302 289 гривень 80 коп. У період з 28 березня 2011 року по 2015 рік заборгованість було часткового погашено і сплачено 175 793 грн. 16 коп., що підтверджується копіями квитанцій. На теперішній час заборгованість за кредитним договором становить 126 496 грн. 64 коп. 19 липня 2019 року між АТ «ВіЕйБі Банк» і ТОВ «Схід Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 15/в від 06 березня 2007 року, а також договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 13 березня 2007 року. 07 квітня 2020 року позивачеві стало відомо, що державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 13 лютого 2020 року було внесено відомості про право власності на належну позивачеві квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем, ТОВ «Схід Фінанс». Зазначила, що рішення державного реєстратора від 13 лютого 2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про право власності на спірну квартиру за відповідачем незаконне. Відповідач не надсилав на адресу ОСОБА_1 документи, що підтверджують перехід права вимоги за договором іпотеки, вимогу про усунення порушення зобов`язань, а також письмове попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. У ході розгляду Ленінським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи № 205/3318/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Схід Фінанс» і приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. про скасування запису в Державному реєстрі речових прав про право власності та припинення дії договору іпотеки, відповідачем ТОВ «Схід Фінанс» було надано копію поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , яке було нею отримано 07 листопада 2019 року. Проте, жодних поштових відправлень вона не отримувала. Відомості про поштове відправлення відсутні, оскільки не зареєстровані в системі АТ «Укрпошта». Спірна квартира використовується позивачем та її родиною як місце постійного проживання та її загальна площа менша 140 кв.м., а за таких обставин, заборонено здійснювати стягнення на предмет іпотеки, тому державним реєстратором мало бути відмовлено у державній реєстрації прав та зміні власника вказаного нерухомого майна. Державним реєстратором незаконно зареєстровано за відповідачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Нарахування заборгованості у розмірі 1 293 372 грн. 89 коп. є незаконним, оскільки з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості кредитний договір припинив свою дію, відповідач втратив право нарахування та стягнення з ОСОБА_1 відсотків і пені за кредитним договором. Розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 10 000 гривень і не залежить від обсягу наданих послуг і часу, витраченого адвокатом. Просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 13 лютого 2020 року з індексним номером 51215774, ухвалене державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. за заявою ТОВ «Схід Фінанс», припинити право власності ТОВ «Схід Фінанс» на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Відповідач ТОВ «Схід Фінанс» у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що 06 березня 2007 року між позивачем і банком було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позивачеві 38 000 доларів США зі сплатою 14 % річних. 13 березня 2007 року між банком і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є придбана за кредитні кошти квартира АДРЕСА_1 . 19 липня 2019 року між банком і ТОВ «Схід Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 24435, відповідно до умов якого до відповідача перейшло право вимоги за кредитним договором, розмір заборгованості за яким станом на дату укладення договору становив 1 293 372 грн. 89 коп. Також між банком і відповідачем було укладено договір про відступлення іпотеки. Факт сплати позивачем частини заборгованості перед банком у розмірі 175 793 грн. 16 коп. не спростовує відсутність у позивача перед відповідачем заборгованості. Листом ТОВ «Схід Фінанс» № 01-2/5263 від 19 липня 2019 року було направлено ОСОБА_1 повідомлення про перехід прав до нового кредитора, а 29 липня 2019 року відповідачем було направлено заяву-вимогу № б/н про усунення порушень і сплату заборгованості за кредитним договором, які отримані позичальником 07 листопада 2019 року. Факт отримання ОСОБА_1 07 листопада 2019 року листа від 19 липня 2019 року і вимоги від 29 липня 2019 року вже було встановлено судом при розгляді цивільної справи № 205/3318/20. Протягом дії мораторію визначено, що не може бути примусово стягнуто без згоди власника нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки, проте, самим фактом підписання іпотечного договору позивач надала попередню згоду іпотекодержателю на передачу квартири у власність та погоджено на прийняття ним одностороннього рішення про перехід права власності на квартиру у випадку виникнення у нього права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачем належними доказами не доведено, що квартира використовується нею та її сім`єю. Розмір заборгованості позивача за кредитним договором складає 1 293 372 грн. 89 коп. Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором не спростовано. Відповідно до умов кредитного договору, він діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 була сплачена частково у розмірі 175 793 грн. 16 коп. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року не було встановлено факту припинення дії кредитного договору чи визнання його недійсним. Розмір витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу є завищеним і не відповідає критеріям розумності та співмірності. Зміст позовної заяви ґрунтується на тих самих підставах, які були викладені у позовній заяві по цивільній справі № 205/3318/20, даний спір є спором незначної складності, правова позиція у суді у порівнянні зі справою № 205/3318/20 фактично не змінювалася, підготовка даної справи для розгляду не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи з боку надавача правничих послуг, послуги адвокатського об`єднання з підготування тексту позовної заяви та досудової роботи з отримання доказів (адвокатських запитів) не охоплюються дією договору про надання правничої допомоги, тому будь-які підстави для включення таких послуг до сум, які можуть бути стягнуті з відповідача, відсутні. Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень не підлягають задоволенню. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, у своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності.

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 березня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 15/в, згідно з умовами якого банк надав позивачеві кредит у розмірі 38 000 доларів США строком до 07 березня 2022 року (а.с. 96-98).

13 березня 2007 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 488 (а.с. 10-11).

13 березня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 15/в від 06 березня 2007 року було укладено іпотечний договір № 1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 497, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14-19).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 солідарно було стягнуто на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 15/в від 06 березня 2007 року у загальному розмірі 302 289 грн. 80 коп. (а.с. 21-22, 22 оберт).

19 липня 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ТОВ «Схід Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 24435, за умовами якого до відповідача перейшло право вимоги за кредитним договором № 15/в від 06 березня 2007 року (а.с. 106-107).

19 липня 2019 року було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. і зареєстрований в реєстрі за № 3718 (а.с. 114).

13 лютого 2020 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. на підставі рішення індексний № 51215774 від 19 лютого 2020 року було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про перехід права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ТОВ «Схід Фінанс» (а.с. 23-25).

Частинами 1 і 2 статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи.

Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених ст. 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку».

Згідно зі ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Тобто у разі наявності застереження у договорі іпотеки необхідності в укладенні окремого договору немає.

Зобов`язання, які виникли на підставі кредитного договору № 15/в від 06 березня 2007 року станом на час судового розгляду не виконані, заборгованість не погашена у повному обсязі, що не заперечувалося сторонами, при зверненні до нотаріуса із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки відповідач дотримався всіх вимог, передбачених ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, зокрема, надіслав іпотекодавцеві вимогу про усунення порушення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», яка отримана позивачем.

Судом не приймається до уваги твердження позивача, що їй не було направлено відповідачем письмове повідомлення про усунення порушень і вона його не отримувала, оскільки факт отримання такого повідомлення було встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року по цивільній справі № 205/3318/20. Також, згідно з листом АТ «Укрпошта» інформація в автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців та протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію/копії документів про пересилання і вручення поштових відправлень. (а.с. 28-29).

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку із порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) зазначено, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення, гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 та від 21 липня 2021 року у справі № 686/19656/19 (провадження № 61-9418св20), згідно з якими правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування саме рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, скасування рішення від 19 лютого 2020 року індексний номер 51215774 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартири АДРЕСА_1 за ТОВ «Схід Фінанс» буде належним способом захисту порушених прав позивача.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що у договорі іпотеки не вказано, що застереження, яке міститься в іпотечному договорі, чи сам договір іпотеки є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки, чи що кредитор має право саме на підставі договору іпотеки звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно, оскільки такі посилання спростовуються змістом п. 6.2 договору іпотеки від 13 березня 2007 року, у якому зазначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку».

07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, встановлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) викладений правовий висновок, за змістом якого у Законі України «Про іпотеку» зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, площа якого не перевищує 140 кв. м для квартири і 250 кв. м для житлового будинку та який використовується іпотекодавцем як місце постійного проживання, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Посилання ТОВ «Схід Фінанс» про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 не використовується позивачем як місце її проживання належними доказами судові не доведено, тому суд не приймає їх до уваги.

Оскільки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м., житловою 28,4 кв.м., яка використовується позивачем для постійного проживання, в якій зареєстровано ОСОБА_1 , своєї згоди на перереєстрацію права власності вона не надавала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги твердження ТОВ «Схід Фінанс» про те, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 15/в від 06 березня 2007 року становить 1 293 372 грн. 89 коп., та заперечення ОСОБА_1 про розмір заборгованості у вказаному розмірі з посиланням на те, що розмір її заборгованості перед відповідачем становить 126 496 грн. 64 коп., оскільки стягнення заборгованості не є предметом спору, тому судом вказані обставини не досліджуються та оцінка доказам з цього приводу не надається.

При цьому, у відповідності до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ТОВ «Схід Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до такого висновку за наступних підстав.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано копію договору про надання правової допомоги № 100 від 22 червня 2021 року (а.с. 31-36), додаткову угоду № 2 від 12 липня 2021 року до договору про надання правничої допомоги № 100 (а.с. 37), рахунок на оплату № 19 від 19 липня 2021 року (а.с. 38) та дублікат квитанції № 0.0..1 від 19 липня 2021 року про сплату послуг з правової допомоги у розмірі 10 000 гривень (а.с. 39).

Згідно з положенням п. 4.5 договору про надання правової допомоги № 100 від 22 червня 2021 року за результатами надання правничої допомоги складається акт, який підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правничої допомоги і вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським об`єднанням на електронну пошту або надається особисто.

Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг; витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засідання), до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт із зазначенням часу, витраченого на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність,.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 816 грн. (а.с. 43), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1-3 ст.ст. 13, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександри Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 лютого 2020 року індексний номер 51215774 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» (, юридична адреса: 03039, м. Київ, вул. 40-річчя жовтня, буд. 42-А).

Припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» (, юридична адреса: 03039, м. Київ, вул. 40-річчя жовтня, буд. 42-А) на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» (, юридична адреса: 03039, м. Київ, вул. 40-річчя жовтня, буд. 42-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: