Провадження № 22-ц/812/568/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 червня 2022 року м. Миколаїв

справа № 487/6946/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Данилової О.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 18 січня 2022 року під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено 28 січня 2022 року, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позивачка зазначала, що з 1999 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилося п`ятеро дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Діти офіційно не зареєстровані по місцю проживання матері, але проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, яка необхідна для їх розвитку та виховання, хоча є здоровим, працездатним, працює на МГЗ вантажником, отримує дохід, має у власності нерухоме майно у розмірі Ѕ частки квартири, інших осіб на утриманні не має, участь у вихованні дітей приймає час від часу, а також те що вона не має можливості самостійно утримувати дітей належним чином, хоч і працює з 2017 року на різних роботах, ніяких соціальних виплат від держави родина не отримує, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, але не менше ніж 50% від мінімального прожиткового мінімуму, встановленого для дитини певного віку; сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, але не менше ніж 50% від мінімального прожиткового мінімуму; доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 50% від мінімального прожиткового мінімуму, встановленого для дитини певного віку, доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 50% від мінімального прожиткового мінімуму, встановленого для дитини певного віку.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що з ним проживають сини ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , він матеріально підтримує всіх дітей. Позивачка застосовує до дітей фізичне та психологічне насилля. Остання створила перешкоди у його спілкуванні з дітьми. Так, вона настроює доньок проти нього. Позивачка постійно його провокує, вчиняє скандали та сварки, морально принижує його та робить так, щоб принизити його в очах дітей як батька. Він бажає виконувати свій батьківський обов`язок в повній мірі, брати участь у вихованні всіх дітей.

ОСОБА_2 надала відповідь на відзив, у якому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач намагається ввести суд в оману та в черговий раз намагається ухилитися від виховання та утримання дітей. Зазначала, що оскільки родина мешкає в двокімнатній квартирі, то є цілком нормальним, що хлопці знаходяться в кімнаті з чоловіком, а дівчата в кімнаті з нею. Відповідач неодноразово, в присутності дітей вчиняв до неї фізичне насилля, що підтверджується медичними довідками та зверненнями до поліції. Крім того, іноді «батьківська любов» переходила всі межі та переходила від душевної батьківської любові до фізичної по відношенню до доньок. З цього приводу правоохоронними органами було порушено кримінальну справу за розбещення неповнолітніх.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти в розмірі 1/2 частини із усіх видів заробітків (доходів), але не менше 50% відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2021року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду мотивоване тим, що неповнолітні діти проживають з позивачем, яка самостійно вирішує першочергові потреби дітей, а саме безпосередньо здійснює догляд за ними, займається їх вихованням, надає матеріальну допомогу. Між тим, відповідач не надав суду доказів визначення місця проживання дітей разом з ним. Також суд прийняв до уваги пояснення ОСОБА_1 , що він приймає участь у матеріальному забезпечені дітей, але діти повинні бути захищеними та отримувати належне утримання від батьків.

Відповідач не погодився з вказаним рішенням суду та оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність рішення фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати.

Узагальненні доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд необ`єктивно прийняв до уваги лише твердження та докази позивача. В порушення статей 82, 263 ЦПК України, суд проігнорував фактичні обставини, поверхнево розглянув справу, не прийняв до уваги дані, які викладені у відзиві відповідача, не дослідив докази та не надав їм належної оцінки. Апелянт зазначав, що в судове засідання він прибув із дітьми, які могли підтвердити факт того, що він постійно піклується про них, займається їх вихованням, відноситься до них з повагою. Всі діти проживають з ним і він матеріально підтримує всіх дітей. На надані ним копії документів по банківських рахунках (кошти які він витрачає на дітей) суд ніяким чином не відреагував.

Узагальненні доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від позивача до апеляційного суду не надійшов.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 1 статті 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини 2 статті 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За частиною 5 цієї статті, в разі стягнення аліментів на трьох і більше дітей така єдина частка від заробітку може складати половини заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6-9).

Довідкою форми-3 підтверджується, що діти проживають та зареєстровані разом з матір`ю та батьком за адресом: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Судом встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_1 мав постійний дохід.

В письмових поясненнях до апеляційної скарги відповідач підтвердив, що на момент постановлення рішення судом першої інстанції працював на Миколаївському глиноземному заводі.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 є працездатною особою, має постійний дохід, тому визначений судом розмір аліментів, відповідає обставинам справи та вимогам статей 182, 183 СК України, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він надає дітям належне матеріальне забезпечення, колегія суддів сприймає критично, оскільки належних доказів цього відповідач не надав.

Посилання відповідача на те, що через військову агресію рф проти України він тимчасово не працює, оскільки на період війни в Україні підприємство припинило роботу, а також на те, що позивачка з 1 березня 2022 року виїхала за кордон разом з доньками, не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, оскільки ці події виникли після розгляду справи судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції дає оцінку обставинам, які відбувались на момент ухвалення рішення.

Водночас, зазначене не перешкоджає ОСОБА_1 звернутись з відповідним позовом, за наявності відповідних обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський Судді Т.Б. Кушнірова О.О. Данилова

Повне судове рішення складено 17 червня 2022 року.