КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 374/156/21

номер провадження: 22-ц/824/5309/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Желепи О.В. (суддя - доповідач),

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.,

за участю секретаря - Ковальової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 14 грудня 2021 року у складі судді Козіної С.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя

Позов мотивувала тим, що вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2002 року по березень 2019 року. Спочатку їхнього спільного проживання до липня 2003 року вони проживали у будинку її матері по АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет та спільно вели господарство - тримали птицю, худобу, тощо. Позивачка на той час мала постійну роботу і постійні непогані заробітки, про що свідчать записи у її трудовій книжці та довідка про її доходи з місця роботи. Натомість відповідач на той час не мав постійної роботи та займався тимчасовими підробітками. Харчувалися вони практично повністю за рахунок домашнього господарства, яке в основному вела мати позивачки.

Під час спільного проживання, 23 червня 2003 року, сторони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , площею 60,1 кв.м. у м. Ржищів, за 5 000 доларів США., які були ними зібрані на покупку спірної квартири таскладалися із приблизно рівної частини коштів, зібраних ними обома. У липні того ж року сторони вселилися у цю квартиру. Покупцем у зазначеному вище договорі був зазначений лише відповідач. На сьогоднішній день ринкова вартість такої квартири становить приблизно 393 054,00 грн. До березня 2019 року вона ( позивачка), її син ОСОБА_3 та відповідач проживали однією сім`єю у придбаній ними квартирі, проте, 29 березня 2019 року відповідач заявив, що у нього з`явилася інша жінка і щоб позивачка із своїм сином якнайшвидше вибралися із його квартири, бо за документами саме він значиться її власником. 02 квітня 2019 року, через постійний моральний тиск з боку відповідача, позивачка з сином були вимушені перебратися із спірної квартири знову до будинку матері .

Вважає, що зазначена квартира на підставі статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, є спільною сумісною власністю сторін, придбана внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Крім того, за час їхнього з відповідачем спільного проживання у період з липня 2003 року по грудень 2018 року ними було придбане наступне майно:

- автомобіль Opel Meriva, 2007 року випуску, був придбаний за 6 100 доларів США 13 квітня 2018 року, що на день звернення становить 161 955,00 грн;

- двигун до човна Nissan Marine, 15 с, вартістю 50 000 грн;

- морозильну камеру «Атлант» вартістю 8 699 грн;

- телевізор Supra 32 вартістю 3 600 грн;

- пральну машину Wirpool вартістю 9 299 грн;

- холодильник Samsung вартістю 10 560 грн;

- газову поверхню Aristоn вартістю 4 548 грн;

- духову шафу Aristоn вартістю 7 288 грн;

- пилосмок Vitek вартістю 3 149 грн.

ОСОБА_4 зазначала, що весь період їхнього спільного проживання з відповідачем однією сім`єю вона мала постійну роботу і стабільні доходи, в той час як відповідач працевлаштувався лише з 26 квітня 2018 року, тому на придбання зазначених вище речей витрачалися в основному зароблені позивачкою кошти. Сплата комунальних послуг за спірну квартиру також проводилася виключно нею. Зважаючи на те, що сторони придбали зазначене вище майно за спільні кошти під час сумісного проживання, воно є спільною власністю і підлягає поділу. Сторонамине досягнуто згоди про поділ спільного майна, у зв`язку з чим позивачка вимушена захищати свої права в судовому порядку. Розрахунок вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу: 393 054,00 грн (вартість квартири), 161 955,00 грн (вартість автомобіля Opel Meriva, 2007 року випуску), 50 000,00 грн (вартість двигуна до човна Nissan Marine, 15 с),8 699,00 грн (вартість морозильної камери «Атлант»),3 600 грн (вартість телевізора Supra 32), 9 299,00 грн (вартість пральної машини Wirpool), 10 560,00 грн (вартість холодильника Samsung), 4 548,00 грн (вартість газової поверхні Aristоn), 7 288,00 грн (вартість духової шафи Aristоn), 3 149,00 грн (вартість пилосмока Vitek), що разом становить 652 152,00 грн.

При розподілі спільного майна, позивачка просила врахувати факт продажу відповідачем автомобіля Opel Meriva, 2007 року випуску 26.03.2019 з метою уникнення його подальшого розподілу з нею. Тому розподілу підлягають кошти у розмірі вартості його покупки у квітні 2018 року.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05 листопада 2019 року, ОСОБА_2 просила:

1. Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2002 року по березень 2019 року включно.

2. Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- квартиру АДРЕСА_2 площею 60,1 кв.м. у м. Ржищів Київської області вартістю 393054,00 грн;

- кошти в сумі 161955,00 грн, що становлять вартість придбаного автомобіля Opel Meriva, 2007 року випуску;

- двигун до човна Nissan Marine, 15 с, вартістю 50000 грн;

- морозильну камеру «Атлант» вартістю 8699 грн;

- телевізор Supra 32 вартістю 3600 грн.;

пральну машину Wirpool вартістю 9299 грн.; холодильник Samsung вартістю 10560 грн;

- газову поверхню Aristоn вартістю 4548 грн;

- духову шафу Aristоn вартістю 7288 грн;

- пилосмок Vitek вартістю 3149 грн;

- столову кухню вартістю 20395,00 грн;

- газовий котел вартістю 8250,00 грн;

- стінку дитячу вартістю 7019,00 грн;

- електричний водонагрівач вартістю 2490,00 грн;

- два комоди загальною вартістю 2860,00 грн, всього майна, у т.ч. грошових коштів, на загальну суму 693166,00 грн.

3. В порядку поділу спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 площею 60,1 кв.м. у м. Ржищів Київської області вартістю 196527,00 грн, передати у власність відповідача двигун до човна Nissan Marine, 15 вартістю 50000 грн; столову кухню вартістю 20395,00 грн; газовий котел вартістю 8250,00 грн; електричний водонагрівач вартістю 2490,00 грн; а також залишити у власності відповідача кошти в сумі 50977,50 грн у якості компенсації 1/2 частини вартості проданого відповідачем автомобіля Opel Meriva, 2007 року випуску, загальною вартістю 161955,00 грн, всього майна (у т.ч. грошових коштів) на загальну суму 358639,50 грн.

Визнати за позивачкою, ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 площею 60,1 кв.м. у м. Ржищів Київської області вартістю 196527,00 грн; передати їй у власність морозильну камеру «Атлант» вартістю 8699 грн; телевізор Supra 32 вартістю 3600 грн; пральну машину Wirpool вартістю 9299 грн; холодильник Samsung вартістю 10560 грн; газову поверхню Aristоn вартістю 4548 грн; духову шафу Aristоn вартістю 7288 грн; пилосмок Vitek вартістю 3149 грн, стінку дитячу вартістю 7019,00 грн; два комоди загальною вартістю 2860,00 грн, всього майна на загальну вартість 253549,00 грн, а також стягнути з відповідача кошти в сумі 93034,00 грн, з них: 80977,50 грн. у якості компенсації 1/2 частини вартості проданого відповідачем автомобіля Opel Meriva, 2007 року випуску, загальною вартістю 619 55,00 грн, та 12 056,50 грн.- компенсація 1/2 частини різниці вартості майна, що пропонується передати у власність відповідача та позивачки (277 662,00 грн. - 253 549 грн. = 24 113,00 грн. : 2 = 12 056,50 грн.), всього майна (у т.ч. грошових коштів) на загальну суму 346 583,00 грн.

Улистопаді 2019 року ОСОБА_5 пред`явивпозов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що він та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрацію шлюбу. Проживаючи однією сім`єю сторони були пов`язані спільним побутом, бюджетом, вели спільне господарство та мали взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання у сторін не було спільних дітей. Під час спільного проживання однією сім`єю без шлюбу позивачем та відповідач спільно було набуто майно, зокрема:

-домашній кінотеатр LG, придбаний 11 січня 2009 року, вартістю 5 000 грн;

-мікрохвильову піч LG, придбану 28 лютого 2007 року, вартістю 3 960 грн;

-швейну машинку Brathek, придбану 27 травня 2010 року, вартістю 2 850 грн;

-двокамерний холодильник Samsung, придбаний 20 травня 2006 року, вартістю 4 200 грн;

-телевізор Supra, придбаний 09 січня 2009 року, вартістю 3 555 грн,

-комп`ютер Bravo, вебкамеру, клавіатуру, монітор, блок живлення, придбані 14 травня 2006 року, вартістю 6 536 грн,

-телевізор Samsung, придбаний 06 грудня 2006 року, вартістю 2 500 грн;

-морозильну камеру Snaige, придбану 22 серпня 2008 року, вартістю 4945 грн;

-грошові кошти в сумі 1 300 доларів США, еквівалент в гривнях по курсу НБУ 31 440 грн;

-грошові кошти в сумі 12 500 грн.

Загальна сума набутого за час спільного шлюбу майна становить 77 486 грн. Майно набуте позивачкою та відповідачем за час спільного проживання однією сім`єю є їх спільним майно та повинно бути поділено між ними в рівних частках. На даний час ОСОБА_2 не погоджується на поділ спільного майна та використовує його на власний розсуд. ОСОБА_1 не заперечує проти того,щоб деяке вказане у позові спільне майно залишилось у користуванні ОСОБА_2 та оскільки таке майно не може бути поділено внатурі, він згоден на присудження йому грошової компенсації в рахунок його частки у спільному майні. Також, ОСОБА_1 бажає деяке майно залишити у своїй власності. А у разі, якщо жодна із сторін не погодиться на отримання грошової компенсації в рахунок своєї частки у спільному майні, таке майно слід поділити із визначенням ідеальних часток кожного співвласника.

РішеннямРжищівського міського суду Київської області від 14 грудня 2021 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, - задоволено частково.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задоволеночастково.

Встановленофакт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1 січня 2004 року по березень 2019 року включно.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 площею 60,1 кв.м. у м. Ржищів Київської області вартістю 393 054,00 грн..

Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кошти в сумі 161 955,00 грн., що становлять вартість придбаного автомобіля Opel Meriva, 2007 року випуску; двигун до човна NissanMarine, 15 с, вартістю 50 000 грн; морозильну камеру «Атлант», вартістю 8 699 грн; телевізор Supra 32", вартістю 3 600 грн; пральну машину Wirpool, вартістю 9 299 грн; холодильник Samsung, вартістю 10 560 грн; газову поверхню Ariston, вартістю 4 548 грн; духову шафу Ariston, вартістю 7 288 грн; пилосмок Vitek, вартістю, 3 149 грн; столову кухню, вартістю 20 395,00 грн; газовий котел, вартістю 8 250,00 грн; стінку дитячу, вартістю 7 019,00 грн; електричний водонагрівач, вартістю 2 490,00 грн; два комоди, загальною вартістю 2 860,00 грн; домашній кінотеатр LG, вартістю 5 000 грн; мікрохвильову піч LG, вартістю 3 960 грн, швейну машинку Brathek, вартістю 2 850 грн, двокамерний холодильник Samsung, вартістю 4 200 грн, комп`ютер Bravo, вебкамеру, клавіатуру, монітор, блок живлення, вартістю 6 536 грн, телевізор Samsung, вартістю 2 500 грн, морозильну камеру Snaige, вартістю 4 945 грн, всього майна на загальну суму 330 103,00 грн.

В порядку поділу спільної сумісної власності, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 площею 60,1 кв.м. у м. Ржищів Київської області, вартістю 196 527,00 грн..

В порядку поділу спільної сумісної власності чоловіка і жінки, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, передати у власність ОСОБА_1 двигун до човна Nissan Marine, 15с, вартістю 50 000 грн; а також залишити у власності відповідача кошти в сумі 80 977,50 грн. у якості компенсації 1/2 частини вартості проданого відповідачем автомобіля Opel Meriva, 2007 року випуску, домашній кінотеатр LG, вартістю 5 000 грн, мікрохвильову піч LG, вартістю 3 960 грн, швейну машинку Brathek, вартістю 2 850 грн, двокамерний холодильник Samsung, вартістю 4 200 грн, комп`ютер Bravo, вебкамеру, клавіатуру, монітор, блок живлення, вартістю 6 536 грн, телевізор Samsung, вартістю 2 500 грн, морозильну камеру Snaige, вартістю 4 945 грн, столову кухню, вартістю 20 395,00 грн; газовий котел, вартістю 8 250,00 грн; електричний водонагрівач, вартістю 2 490,00 грн; загальною вартістю 192 103,50 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 площею 60,1 кв.м. у м. Ржищів Київської області, вартістю 196 527,00 грн.

В порядку поділу спільної сумісної власності чоловіка і жінки, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, передати ОСОБА_2 у власність морозильну камеру «Атлант», вартістю 8 699 грн; телевізор Supra 32", вартістю 3 600 грн; пральну машину Wirpool, вартістю 9 299 грн; холодильник Samsung, вартістю 10 560 грн; газову поверхню Ariston, вартістю 4 548 грн; духову шафу Ariston, вартістю 7 288 грн; пилосмок Vitek, вартістю 3 149 грн, стінку дитячу, вартістю 7 019,00 грн; два комоди, загальною вартістю 2 860,00 грн; а також стягнути з відповідача кошти в сумі 80 977,50 грн у якості компенсації 1/2 частини вартості проданого відповідачем автомобіля Opel Meriva, 2007 року випуску, загальною вартістю 137 999,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці в частці спільного сумісного майна (різницю у вартості рухомого майна) у розмірі 27 051,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, а його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки спірна квартира була придбана до 2004 року, судом були помилково застосовані до неї положення законодавства про поділ спільного майна подружжя. Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правові підстав встановлення факту спільного проживання сторін з 2002 року відсутні, оскільки нормами діючого на той час КпШС України не було визначено такого поняття як інститут цивільного шлюбу.

При цьому, оскільки факту спільного проживання позивача і відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу на момент придбання спірної квартири встановлено не було, відсутні законодавчі і фактичні підстави для поділу квартири між ними, оскільки на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Однак, суд першої інстанції, встановивши відсутність законодавчої бази та фактичних підстав для визнання факту проживання сторін однією сім`єю з 2002 по 2004 рік, дійшов безпідставного та нічим не обґрунтованого висновку про поділ між позивачем і відповідачем спірної квартири.

Оскільки судом не було і не могло бути встановлено факт спільного проживання позивача і відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 2004 року, суд не мав підстав визнавати спірну трикімнатну квартиру спільною сумісною власністю сторін та визнавати за відповідачем право власності на Ѕ частину квартири.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про власність» спільним сумісним майном, крім майна подружжя, є також майно, набуте внаслідок спільної праці членів сім`ї.

У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін , а і обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування чоловіка і жінки у незареєстрованих шлюбних відносинах не є підставою для визнання права власності на половину майна, набутого до 2004 року за кожною із сторін.

Отже, суд безпідставно встановив факт придбання спірної квартири внаслідок спільної праці сторін та цей факт не був доведений ОСОБА_2 , надання нею доказів щодо її працевлаштування не є належним доказом для визнання факту придбання спірної квартири за спільні кошти сторін.

Рішення суду першої інстанції не ґрунтується на сукупності належних доказів, суд безпідставно не взяв до уваги аргументи позивача ( ОСОБА_1 ) та надані ним докази, надавши, необґрунтовану перевагу доводам ОСОБА_2 , чим допустив порушення норм процесуального права.

Позивач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його адвокат Клапчук Ф.П. доводи скарги підтримали.

Позивачка ОСОБА_2 та її адвокат Рябокляч К.О., які взяли участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Ржищівському міському суді Київської області заперечували проти доводів скарги просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 20 червня 2003 року, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2 , продаж було вчинено за 2 864 гривні(т. 1 а.с. 103).

Згідно з витягомпро реєстрацію права власності на нерухоме майно № 825735 від 20 червня 2003 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 104).

Відповідно до паспортних даних сторін вонизареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 10-11, 44).

15 червня 2018 року ОСОБА_1 придбано автомобіль Opel Meriva, фіолетового кольору, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1 а.с.101-102).

26 березня 2019 року відповідачем спірний транспортний засіб продано ОСОБА_7 та на момент звернення позивачки до суду із вказаним позовом вказане рухоме майно було зареєстроване за останнім (т. 1 а.с. 99-100).

Під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонипридбали наступне рухоме майно та побутову техніку:

- двигун до човна Nissan Marine, 15 с, вартістю 50 000 грн.;

- морозильну камеру «Атлант», вартістю 8 699 грн.;

- телевізор Supra 32, вартістю 3 600 грн.;

- пральну машину Wirpool, вартістю 9 299 грн.;

- холодильник Samsung, вартістю 10 560 грн.;

- газову поверхню Aristоn вартіст ю 4 548 грн.;

- духову шафу Aristоn вартістю 7 288 грн.;

- пилосмок Vitek вартістю 3 149 грн.;

- столову кухню вартістю 20 395,00 грн.;

- газовий котел вартістю 8 250,00 грн.;

- стінку дитячу вартістю 7 019,00 грн.;

- електричний водонагрівач вартістю 2 490,00 грн.;

- два комоди загальною вартістю 2 860,00 грн.;

- домашній кінотеатр LG вартістю 5 000 грн.,

- мікрохвильову піч LG вартістю 3 960 грн.,

- швейну машинку Brathek вартістю 2 850 грн.,

- двокамерний холодильник Samsung вартістю 4 200 грн.,

- комп`ютер Bravo, вебкамеру, монітор, блок живлення вартістю 6 536 грн.,

- телевізор Samsung вартістю 2 500 грн.,

- морозильну камеру Snaige вартістю 4 945 грн.,

всього майна на загальну суму 168 148,00 грн.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги сторін, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 проживали однією сім`єю з січня 2002 року без реєстрації шлюбу, встановивши при цьому, що квартира АДРЕСА_2 є їх спільною сумісною власністю на підставі статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, оскільки придбана внаслідок спільної праці, унаслідок чого підлягає поділу між сторонами, як і інше майно на підставі статті 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року зазначене ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , придбане ними під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду в частині визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю сторін, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом вказувала, що вона проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2002 року до березня 2019 року, оскільки тільки позивачка мала офіційні доходи, які збирала та за які купувалась квартира, вона вважала що вона є їх спільною сумісною власністю та їй належить 1/2 частина цієї квартири.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Кодексу про шлюб та сім`ю України та Закону України «Про власність».

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Статтею 13 КпШС України встановлювалось, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у зазначений ОСОБА_2 період з січня 2002 року по 01 січня 2004 року, унаслідок чого дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність».

Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Отже, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

До вказаного правового висновку Верховний Суд прийшов 24.04.2019 у справі № 163/754/17.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже на підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, ОСОБА_2 мала надати докази, з яких можливо б було встановити факт внесення нею певних коштів на її купівлю.

Факт внесення нею коштів для придбання спірної квартири ОСОБА_2 пояснювала наявністю у неї постійного заробітку, що підтверджується письмовими доказами по справі: копією трудової книжки (т. 1 а.с. 25-31); копіями індивідуальних відомостей на застраховану особу (т. 1 а.с. 32-34), а також показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції визнаючи спірну квартиру спільною сумісною власністю сторін, уважав зазначені докази достатніми, належними та допустимими.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 24.04.2019 у справі № 163/754/17 Верховний Суд зазначив, що сам факт отримання за позивачем заробітної плати у розмірі не може бути доказом участі у будівництві спірного будинку, а покази свідків не можуть підтверджувати обставини участі коштами у будівництві цього нерухомого майна, зокрема розмір цієї участі.

Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, унаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про те, що наявність у ОСОБА_2 постійного заробітку, а також покази свідків підтверджуютьфакт внесення нею половини коштів на придбання спірної квартири.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту внесення нею половини коштів на придбання спірної квартири, позивачкою ОСОБА_2 не надано.

Отже, оскільки ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира була набута нею та ОСОБА_1 внаслідок їх спільної праці, то відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого в цій справі в частині визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю сторін та її поділ між сторонами, унаслідок чого у вказаній частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні цих вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, а його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції частково задоволено як позов ОСОБА_2 , так і позов ОСОБА_1 .

Оскаржуючи рішення суду, ухвалене в цій справі, в повному обсязі, ОСОБА_1 навів доводи його незаконності та необґрунтованості лише в частині визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю сторін та її поділ між сторонами.

Доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду в іншій частині, а саме в частині поділу між сторонами іншого майна, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегією суддів порушень норм матеріального та процесуального права в частині вирішення справи щодо розподілу між сторонами іншого майна ( окрім спірної квартири), які б могли бути обов`язковими підставами для скасування рішення суду у вказаній частині, не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 14 грудня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про визнання права спільної власності та поділ квартири АДРЕСА_2 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий О.В.Желепа

Судді: В.А.Кравець

О.Ф.Мазурик