15.03.2022 Єдиний унікальний номер 205/1021/21
Єдиний унікальний номер 205/1021/21
Провадження № 2/205/1659/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 лютого 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача територіальної громади в особі ДМР про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. було витребувано копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , від КП «ДМБТІ» - копію інвентаризаційної справи домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у своєму уточненому позові посилалася на те, що вона з 28 грудня 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано 25 липня 2005 року Ленінським ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ. За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано домоволодіння АДРЕСА_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2008 року та додаткового рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2010 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння як на частку майна подружжя. З січня 2012 року вона почала проживати з ОСОБА_2 однією родиною, вели спільне господарство, несли спільні витрати, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Спадкоємці, окрім позивача, відсутні. У встановлений строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою нотаріусу від 12 березня 2019 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю доказів, які підтверджують родинні відносини. Просила суд встановити факт її постійного проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , із січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У своїй заяві до суду представник позивача справу просила розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач Дніпровська міська рада свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини не направлення представника судові не повідомила. У своєму відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що позивачем належними доказами не доведено факт її проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину розгляду не підлягають. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 1991 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 6).

На підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. і зареєстрованого в реєстрі за № 2235, ОСОБА_1 було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 7), право власності на який у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу № 356-12 (а.с. 7 оберт).

25 липня 2005 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано, про що Ленінським ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 421 (а.с. 13).

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2008 року та додаткового рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2010 року за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , право власності на яку у встановленому законом порядку було зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради за № 33609254.

Згідно з довідкою № 14149 від 17 вересня 2018 року, виданою Департаментом адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у буд. АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було зареєстровано 24 квітня 1997 року і знято з реєстрації 13 серпня 2018 року (а.с. 100).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 95 оберт). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

07 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 95).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. від 12 березня 2019 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем (а.с. 101 оберт).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без розгляду у зв`язку із наявністю спору (а.с. 104).

Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приписами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які, за законом, повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15).

З долучених позивачем до матеріалів справи доказів вбачається, що їх місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Сам факт реєстрації і проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу певний час в одному домоволодінні не свідчить про те, що після розірвання шлюбу між ними збереглися відносини, що притаманні подружжю (спільний бюджет, здійснення спільних витрат, придбання майна та інше), оскільки вони є співвласниками спірного домоволодіння, тому факт їх проживання, чи не проживання, жодним чином не доводить їх спільне проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За зазначених підстав суд також не приймає як належний доказ довідку № 11, видану головою квартального комітету № 4, із зазначених вище підстав.

Пояснення, зазначені в актах про підтвердження факту проживання однією сім`єю, складені ОСОБА_3 (а.с. 15), ОСОБА_4 (а.с. 16) і ОСОБА_5 (а.с. 17), на які ОСОБА_1 посилається у своєму позові, суд не приймає як належний та допустимий доказ, оскільки про допит зазначених осіб як свідків у судовому засіданні, позивачем заявлено клопотання не було, а самі акти не затверджено у встановленому порядку повноважною особою.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 стосовно її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, у період з січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

З приводу заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Оскільки судом не було встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачеві було відмовлено, тому підстави вважти її спадкоємцем четвертої черги відсутні.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом задоволенню також не підлягають.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Оскільки ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений нею судовий збір у загальному розмірі 2 473 грн. 50 коп. (а.с. 1, 86) слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1258, 1261, 1264 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) у задоволенні позовних вимог до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75) про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: