РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Мікосянчика І.Ю.

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 10 000,00 грн., а також понесені судові витрати у справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 листопада 2020 року між нею та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошових коштів, за яким Відповідачка отримала у позику грошові кошти, у розмірі 10 000,00 грн. . Отримання коштів у позику Відповідач підтвердила власноруч написаною розпискою. Договір позики надавався тільки Відповідачу. На підтвердження взятих на себе зобов`язань та отримання коштів Відповідач надала Позивачу власноруч написану розписку у якій підтвердила, що: 24.11.2020 р. вона отримала від Позивача кошти в сумі 10 000,00 грн. у позику; зобов`язується повернути позику до 24.11.2021 року; строк позики 12 місяців (з 24.11.2020 по 24.11.2021 р.). Станом на 03.12.2021 р. відповідач кошти не повернула та на зв`язок з позивачем не виходить. У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки адвокат Мікосянчик І.Ю., який діє згідно ордеру Серія ВК № 1034052 від 03.12.2021р., підтримали позов у межах його доводів та просили задовольнити. Стягнути боргу у сумі 10000,00 грн. понесені судові витрати: сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн. , та витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. Відповідачка ОСОБА_2 , представник відповідачки ОСОБА_3 , яка діє згідно довіреності від 15.02.2022р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві, просили відмовити у задоволенні позову. Згідно поданого до суду відзиву відповідачка не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила наступне. Вважає позовні вимоги необгрунтованими, не підтверджені допустимими та достатніми доказами. Так, в обгрунтування позову сторона позивача покладається на Договір позики грошових коштів від 24.11.20220 року, за яким Відповідач отримала у позику грошові кошти в розмірі 10 000, 00 грн. Отримання коштів у позику відповідач підтвердила власноруч написано розпискою.Однак, відповідно до п. 1.1. Договору позики, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. цього Договору, а Позичальник зобов`язується повернути позику на умовах та в строк, визначені цим Договором. Відповідно до п. 3.1. Договору позики, Позикодавець передає позику Позичальникові у готівковій формі в момент підписання сторонами цього Договору. Підписання даного Договору Позичальником є підтвердженням отримання ним грошових коштів від Позикодавця у розмірі, встановленому в п.2.1. цього Договору (п.3.2 Договору). Однак, позивачем по справі, в порушення порядку встановленому п.п. 1.1.,3.1. та 3.2. Договору позики, грошові кошти в сумі 10 000, 00 грн. у власність відповідача по справі у готівковій формі передані не були взагалі. Окрім того, сторона позивача посилається на Постанову Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц, де зазначено, що «розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів». Однак, долучена до матеріалів справи розписка не містить зазначені вище умови, оскільки позичальником фактично не отримані в борг зазначені грошові кошти, а отже відсутнє зобов`язання щодо їх повернення. Укладення зазначеного Договору позики грошових коштів від 24 листопада 2020 року, а також написання розписки про отримання у борг грошових коштів в сумі 10 000,00 грн. - були умовою прийняття на роботу відповідача ОСОБА_2 позивачем ОСОБА_1 . Як пояснила позивач ОСОБА_1 при прийнятті на роботу відповідача по справі ОСОБА_2 - укладання такого договору та розписки, без надання будь-яких грошових коштів у борг, є для неї формальністю та звичайною умовою для прийняття на роботу нового працівника. Це є запорукою того, що працівник буде працювати добросовісно. Позивач по справі - ОСОБА_2 , яка мала намір працювати на роботі та отримати практичні знання та навички, була змушена погодитись з такими умовами свого роботодавця - позивача по справі ОСОБА_1 . Жодної умови та домовленості про те, що потрібно буде повернути суму фактично неотриманого боргу, стороною позивача оговорено не було, а навпаки останньою було наголошено, що підписання такого договору та розписки є лише формальністю при прийнятті на роботу. Стороною відповідача в обґрунтування своїх заперечень та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, надаються належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження того, що розписка була безгрошовою, оскільки коштів вона фактично не отримувала. Зокрема, належним доказом щодо написання розписки під впливом психологічного тиску, є показання свідка , а також звернення відповідача з відповідною заявою до Рівненського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області з приводу шахрайських дій ОСОБА_1 , яка була зареєстрована 06.01.2022 в журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події .А тому, лише наявність розписки у позикодавця не свідчить про невиконання зобов`язання позичальником, оскільки розписка була безгрошовою, а зазначені вище докази свідчать про вимушеність в написанні розписки під тиском позивача. Таким чином, стороною позивача належним чином не виконані умови Договору позики, а відповідачем фактично не отримані зазначені грошові кошти та, відповідно, в передбачені строки не повернуті. Вимога про стягнення заборгованості в розмірі 10 000,00 гривень не підлягає до задоволення, оскільки відповідачем грошові кошти у готівковій формі отримані не були. Просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалою суду від 20.12.2021 року відкрите спрощене позовне провадження. Призначено розгляд справи з викликом сторін. За клопотанням позивачки у справі допитана у якості свідка ОСОБА_5 . Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідачки, представника відповідачки, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, та заперечення відповідачки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення . Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що згідно розписки від 24.11.2020 року, ОСОБА_2 отримала у позику грошові кошти, у розмірі 10 000,00 грн. від ОСОБА_1 , які зобов`язувалась повернути до 24.11.2021 року. У судовому засіданні відповідачка підтвердила, що розписка була написана нею власноручно. Окрім того, судом встановлено, що відповідачкою у судовому порядку зазначена розписка не оспорювала ся з приводу її безгрошовості. Оригінал розписки досліджений судом та долучений до матеріалів справи. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір від 24.11.2020 р. (оформлений у вигляді простого письмового договору - розписки про отримання коштів) свідчить про отримання відповідачкою позики від позивачки, даний договір також вказує про суму боргу, проте, відповідачка умови договору позики не виконала і гроші позивачу не повернула. Будь-яка інша угода про виконання цього договору позики, доповнення чи зміну умов договору, сторонами не складалася. Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного суду України, відповідно до якої, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13). Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Свої зобов`язання про позику позивачка виконала повністю, термін повернення грошей закінчився 24.11.2021 р., відповідачка в добровільному порядку грошей не повертає. Допитана в судовому засіданні 17.05.2022 р. свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона шукала роботу майстра манікюру, знайшла у студії ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , проте від пропозиції відмовилася, так як умовою прийняття на роботу та навчання , було написання розписки про позику .

Позивачка ОСОБА_1 на запитання суду пояснила, що вона не пам`ятає чи ОСОБА_5 до неї зверталася. Відповідно до ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання , повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Боргова розписка в оригіналі надана та оглянута судом, приєднана до матеріалів справи, що також слугує підтвердженням невиконання боржником свого зобов`язання в повному об`ємі. Таким чином, сума позики, яка підлягає поверненню ОСОБА_1 відповідно до умов договору позики від 24.11.2020 року становить 10 000,00 грн. та підлягає до стягнення за рішенням суду. Відповідачка будь-яких належних та достовірних доказів на спростування доводів позивачки, та на підтвердження своїх доводів, суду не надала, та судом таких доказів встановлено не було. Відповідно до ст. 141 ЦПК, понесені позивачкою ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн. підлягають до стягнення з відповідачки на її користь. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні розміру компенсації за правничу допомогу суд враховує, складність справи, яка є малозначною справою, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, незначний об`єм робіт виконаний безпосередньо адвокатом. Крім того, з долучених до справи доказів не вбачається достовірних доказів затрати визначеного робочого часу адвоката на спілкування, підготовку нормативної бази позову та пред`явлення його до суду. З врахуванням вищевикладеного, суд зменшує розмір правничої допомоги, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки до 1000,00 грн. , що становить 10% від суми боргу, який стягнуто за рішенням суду. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК, понесені позивачем судові витрати на загальну суму 1908,00 грн. підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивачки, які складаються з судового збору за пред`явлення позову - 908,00 грн. та 1000,00 грн. витрати на правничу допомогу. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., судові витрати в сумі - 1908 (одна тисяча дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено - 20.06.2022 р.

Суддя О.В.Панас