РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач є споживачем послуг, які надаються Концерном «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1 та за період з 01.12.2015 року по 30.09.2021 року отримала послугу централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 45 446 грн. 95 коп.

Відповідач за вказаний період неналежним чином виконувала свої зобов`язання з оплати наданих їй послуг, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовною заявою.

16.12.2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 01.02.2022 року.

11.01.2022 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що суми, вказані позивачем у розрахунку заборгованості, є незрозумілими, доказів щодо підстав нарахувань, тарифів, їх зміни, позивачем не надано.

Крім того, відповідач зазначає про неналежне надання послуг із опалення та ненадання послуг із постачання гарячої води позивачем, вважає, що послуги фактично не надавалися, оскільки батареї, що опалюються позивачем, завжди холодні.

Також у відзиві відповідач просить суд про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки позовна давність щодо вимог за 2015-2019 роки вже сплинула.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надала заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 разом із відзивом подала заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову заперечує.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до статуту Концерну «МТМ», основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» також передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже, посилання відповідача на те, що сам обов`язок укласти договір та оплачувати послуги, про які зазначає позивач, не є підставою для стягнення грошових коштів, суд вважає необґрунтованим, адже відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії не виключає можливості стягнення зі споживача вартості спожитої ним теплової енергії у повному обсязі, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини.

Згідно електронного Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації проживання місця фізичної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом із тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 відповідач не оспорює.

Твердження відповідача про незрозумілість сум розрахунку, підстав нарахувань, тарифів, неналежне надання послуг із опалення та ненадання послуг із постачання гарячої води не підтверджені жодними належними доказами та не спростовують позовних вимог позивача.

Згідно пояснень, викладених у позові та не спростованих відповідачем, жодних заперечень з боку ОСОБА_1 на неналежну якість надання послуг з централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «МТМ» не надходило.

Таким чином, між сторонами тривають відносини з приводу надання послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву питної води).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надає Концерн «Міські теплові мережі» за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим, на останню, згідно довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води, було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

За період з 01.12.2015 року по 30.09.2021 року за послугу з централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води) у житлове приміщення, розташоване за вказаною адресою утворилась заборгованість у розмірі 45 446,95 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не було жодним чином доведено що у нього відсутній борг перед позивачем, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачем також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води є обґрунтованими.

Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

При вирішенні заяви відповідача про застосування позовної давності суд виходить з того, що до заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено загальний строк позовної давності в три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У даному випадку відповідач ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності.

Позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з листопада 2015 року, не здійснювала оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти.

Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 року з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не відмінено.

З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з грудня 2015 року по березень 2017 року включно, оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності (не до моменту звернення позивача до суду з позовом, а до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було продовжено строк позовної давності на строк дії такого карантину).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «Концерн міські теплові мережі» та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року по листопад 2021 року у розмірі 35 930, 19 грн.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 270,00 грн. судового збору.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 35 930, 19 грн., що складає 79% від загальної суми вимог, тому сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає 1793, 30 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» (, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, 137) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 35 930 грн. 19 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь Концерну «Міські теплові мережі» (, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, 137), судовий збір у розмірі 1 793 грн. 30 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя В.О. Макаров