Справа № 653/3813/21
Провадження № 2/653/239/22
08 лютого 2022 року м. Генічеськ
Генічеський районний суд
Херсонської області у складі:
головуючої судді Мотонок Т.Я.
секретаря судових засідань Шулежко Ю.Ю.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 653/3813/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивачу ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить будинок за адресою буд. АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що фактично проживає одна, проте в будинку зареєстрований колишній чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 08.01.1998 року, який не проживає в житловому приміщенні понад один рік, а саме з 2007 року, без поважних причин.
Позивач вказує, що факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, а саме унеможливлює оформити субсидію.
ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_2 в вересні 2007 року поїхав на роботу за кордон і з того часу припинив спілкуватися зі своєю родиною. Через декілька років в телефонній розмові повідомив, що він проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою. Сімейні стосунки і спілкування між позивачем і відповідачем фактично були припинені.
Як зазначає позивач відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Утримання будинку повністю оплачується позивачем. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні члени родини відповідачу ніколи не чинили.
Згідно рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 15.01.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.
На даний час точне місце знаходження відповідача не відомо.
Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідач не бажає.
На думку позивача, ОСОБА_2 втратив право користуватися житловим приміщенням буд. АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад рік без поважних причин відсутністю за місцем реєстрації.
Позивач як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їх перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм житлом.
Тому, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в буд. АДРЕСА_1 .
По даній справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позов не подано.
Суд за згодою позивача, на підставі ст. 280-289 ЦПК України розглядає справу в заочному порядку.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги, тому просила суд задовольнити позовом в повному обсязі.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що тривалий час знайомий з ОСОБА_1 і може підтвердити той факт, що колишній чоловік позивача ОСОБА_2 ще у 2007 році поїхав за кордон і більше жодного разу до ОСОБА_1 не повертався. Тобто, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вже не проживає близько 15 років.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Їй відомо, про те що приблизно у 2007 році колишній чоловік позивача ОСОБА_2 залишив свою родину та поїхав за кордон. Більше жодного разу в с. Олексіївка він не повертався. ОСОБА_1 проживає одна.
Приймаючи до уваги пояснення позивача та свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.01.1997 року ОСОБА_1 отримала у спадок житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорта на сидибно ( індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 замовником технічної документації є ОСОБА_1 .
Постановою Верховної Ради України від 12.05.2016р. № 1353-УІІІ «Про перейменування деяких населених пунктів» село Щорсівка Генічеського району перейменовано на село Олексіївка.
В подальшому вул. Чапаєва було перейменовано на Молодіжна.
Таким чином, станом на день розгляду справи житловий будинок, який належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом вірна адреса : АДРЕСА_1 .
Згідно довідки ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає одна.
Відповідно до довідок, виданих старостою сіл Олексіївка, Ярошник, Бойове Генічеської міської ради Херсонської області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає у вказаному будинку з 2007 року.
Факт не проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 2007 року також підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.10.2017 року, та 24.11.2021 року.
Згідно заочного рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 15.01.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано.
Згідно квитанціїй по сплаті за комунальні послуги особові рахунки за користування електричною енергією та водою оформлені на ОСОБА_1 і вона постійно, систематично оплачує комунальні послуги.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням проводиться у судовому порядку.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи в суді не є членом родини позивача, оскільки шлюб між ними офіційно розірвано в 2018 році.
Також судом встановлено, що з 2007 року ОСОБА_2 добровільно виїхав з будинку АДРЕСА_1 , тобто фактично за вказаною адресою не проживає близько 15 років, особистих речей в будинку не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не звертався.
Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання відповідача у спірному будинку понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що належними та допустимими доказами відповідача позовні вимоги не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 72,150 ЖК України, ст.ст. 16,319,321,391 ЦК України, ст. ст.12,81,263-265,280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в буд. АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та проголошено 08.02.2022 року о 16.00 годині.

Суддя Генічеського районного суду Т. Я. Мотонок