КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року місто Київ.

Справа 369/3430/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2064/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

секретар судового засідання: Ковальова В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду від 15 листопада 2021 року ( у складі судді Дубас Т.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 :

земельну ділянку площею 0,0892 га, кадастровий номер :01:014:0029, за адресою: АДРЕСА_1 ;

домоволодіння, загальною площею 461,3 кв.м, розташоване на земельній ділянці площею 0,0892 га, кадастровий номер :01:014:0029, за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0892 га, кадастровий номер :01:014:0029, за цією ж адресою, на підставі свідоцтва про право власності від 29.05.2008, виданого виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення № 174 від 20.05.2008, а також державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.01.2006 серії ЯГ № 158436, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.11.2005 № 4158.

Зі слів позивача, її майно перебуває в іпотеці згідно з договором від 06.10.2008 № 375-004/08Ф, укладеним між нею та АКБ «Правекс-Банк» в рахунок забезпечення зобов`язань позивача перед АКБ «Правекс-Банк» за кредитним договором № 375-004/08Ф від 03.10.2008.

Згідно з п. 1.5 договору іпотеки вартість житлового будинку становить 1 959 651,00 доларів США, вартість земельної ділянки становить 215 472,00 доларів США.

Позивач вказувала, що станом на час подання нею цього позову іпотекодержателем спірного нерухомого майна є ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТРАР».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.11.2009 № 2-2354/2009 було стягнуто з позивача та ОСОБА_5 8 415 169,73 грн. солідарно на користь АКБ «Правекс-Банк».

Позивач зазначила, що згідно з повідомленням ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 30.12.2016 право вимоги за кредитним договором № 375-004/08Ф від 03.10.2008 та договором іпотеки № 375-004/08Ф від 06.10.2008 було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТРАР».

Зі слів позивача, ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТРАР» та ТОВ «ФК «Альткор Інвест» було укладено договір від 10.11.2017 № 2196 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який в подальшому 03.07.2019 було розірвано за згодою сторін.

Позивач зазначила, що рішенням державного реєстратора Київської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Бродюк І.Ю. від 26.01.2018 №№ 39383425, 39383105 зареєстровано за ТОВ «ФК «Альткор Інвест» право власності на житловий будинок загальною площею 461,3 кв.м та земельну ділянку в АДРЕСА_1 .

Позивач вказувала, що у лютому 2018 року придбанням спірного домоволодіння зацікавилось подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які запропонували їй укласти договір купівлі-продажу спірних житлового будинку та земельної ділянки з оформленням права власності на пов`язану з ними особу, внаслідок чого між ними було досягнуто згоди на придбання вказаного майна за ціною 230 000 доларів США, за умови узгодження даного правочину з іпотекодержателем ТОВ «ФК «Альткор Інвест». При цьому ОСОБА_6 наполіг на наданні довіреності його повіреній особі ОСОБА_4 , який повинен був підготувати необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу та узгодити проблемні питання з ТОВ «ФК «Альткор Інвест».

Позивач зазначила, що вона перебувала в тяжкому фінансовому стані, оскільки тривалий час не мала роботи і у неї були відсутні джерела доходу, на її утриманні перебувала неповнолітня донька ОСОБА_7 .

Зі слів позивача, вона планувала за отримані за продаж свого майна кошти придбати однокімнатну квартиру для неповнолітньої доньки та сплатити частину заборгованості за рішенням суду.

Позивач стверджувала, що за вимогою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в договорі купівлі-продажу мала бути зазначена якомога менша ціна продажу з метою зменшення розміру податків та зборів при його оформленні.

Позивач зазначила, що вона 02.03.2018 видала ОСОБА_4 на представництво її інтересів щодо нерухомого майна довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Проскурня Т.О. за реєстровим № 414.

ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запевнили позивача, що перебування майна в іпотеці, оголошення заборони на його відчуження, відсутність згоди органу опіки та піклування на продаж будинку, наявність інформації в Єдиному реєстрі боржників не буде становити перешкоду для укладення договору купівлі-продажу та не нестиме негативні наслідки для неї внаслідок врегулювання цього питання в установленому законодавством порядку.

Позивач вказала, що на той час у провадженні ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження ВП № 54236293 від 05.07.2017 з виконання постанови від 30.06.2017 ВП № 19208366 про стягнення з неї 841 710,97 грн. виконавчого збору на користь держави в особі відділу, а також містилась інформацію в Єдиному реєстрі боржників щодо неї як боржника.

Також позивач зазначала, що у період з 25.08.2012 по 04.05.2018 у спірному житловому будинку була зареєстрована та проживала її донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, приватним нотаріусом КМНО Антиповою І.В. у зв`язку із посвідченням згаданого договору іпотеки були накладені заборони відчуження від 06.10.2008 за № 8029143 та від 06.10.2008 за № 8029192, а також 06.10.2008 за № 8028899 зареєстровано іпотеку, ці записи в подальшому були перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 24554967 (запис про іпотеку).

Позивач вважала, що за таких обставин спірний договір купівлі-продажу майна не міг бути укладеним між нею та ОСОБА_4 та посвідчений нотаріусом.

Позивач зазначала, що ОСОБА_4 , як її представником, було подано до Мін`юсту України 06.03.2018 за вх. № 186/4 скаргу на рішення державного реєстратора КП «Центр державної реєстрації» Бродюк І.Ю. від 26.01.2018 №№ 24554936, 24555008, 24554600, 24554688, 24554758, і наказом Мін`юсту України від 20.03.2018 № 828/5 було задоволено його скаргу та скасовано вказані рішення державного реєстратора.

Також позивач вказала, що рішеннями від 23.03.2018 №№ 40282470, 40282642, 40282954, 40283125 державним виконавцем МВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області було припинено іпотеку та вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи від 06.10.2008 №№ 8029143, 8029192 про заборону на відчуження спірних домоволодіння та земельної ділянки.

Позивач стверджувала, що нею та ОСОБА_4 28.04.2018 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за ціною 462 000 грн., з яких 420 000 грн. вона, як продавець, отримала повністю від покупця до 28.04.2018, а 42 000 грн. отримала під час підписання договору. Також вони у цей же день уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки за ціною 70 000 грн., з яких вона отримала 50 000 грн. до 28.04.2018, а 20 000 грн. отримала під час підписання договору.

Позивач зазначила, що згідно зі звітом про експертну грошову оцінку, складеним ТОВ «ІНЕО-ПЛЮС» від 27.04.2018 ринкова ціна житлового будинку складає 461 127,04 грн., а земельної ділянки - 69 723,54 грн.

Вказані договори було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. за реєстровими №№ 738, 740.

Зі слів позивача, вона не отримувала фактично від ОСОБА_4 та інших осіб вказані у договорах кошти, будь-які розрахунки між сторонами договорів не проводились.

Крім того, позивач стверджувала, що постановою Києво-Святошинського РВ ДВС НТУЮ у Київській області від 09.09.2019 було відкрито виконавче провадження ВП №59989289 з виконання виконавчого листа, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 23.11.2018 за № 2-2354/09 про стягнення з неї 8 415 169,73 грн. на користь ТОВ «ФК «АВІСТАР», це виконавче провадження триває.

Позивач вказувала, що згадані договори були укладені нею під впливом тяжкого фінансового стану, загрозою втрати житла для неї та її неповнолітньої дитини, на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки вартість нерухомого майна, яка вказана у договорах, є істотно меншою їх ринкової вартості, що вбачається, на її думку, з довідки ДПС України про її доходи та з висновку ТОВ «Українська експертна група» від 20.07.2017, згідно з яким вартість нерухомого майна становить 4 737 706 грн.

Позивач зазначила, що вартість нерухомого майна в розмірі 530 850,58 грн., яка визначена ТОВ «ІНЕО-ПЛЮС», фактично відповідає вартості однокімнатної квартири в с. Софіївська Борщагівка, загальною площею 35 кв.м. Також позивач стверджувала, що ці звіти про експертну грошову оцінку не відповідають вимогам законодавства, є неякісними, непрофесійними та не можуть бути використані. Їх рецензування позивачем не було проведено, оскільки в неї відсутні їх оригінали.

Крім того, позивач стверджувала, що на час укладання спірних договорів в житловому будинку була зареєстрована та проживала неповнолітня ОСОБА_7 , органом опіки та піклування не було надано згоду на продаж житлового будинку, в Єдиному державному реєстрі боржників містилась інформація про неї як боржника, іпотекодержателем не було надано згоду на відчуження спірного нерухомого майна.

На думку позивача, укладені нею договори купівлі-продажу є недійсними, оскільки їх зміст суперечить вимогам ч. 3 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 9 Закону України «Про іпотеку»: вона не мала необхідного обсягу дієздатності для укладання спірних договорів у зв`язку із перебуванням відчуженого майна в іпотеці та оголошенням нотаріусом заборони на його відчуження, також вони порушують права та інтереси неповнолітньої ОСОБА_5 на місце проживання.

Позивач вказувала, що в подальшому 08.05.2018 ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договори купівлі-продажу спірного домоволодіння та земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Кірбаба І.Б. за реєстровими №№ 377, 379.

Позивач вважала, що відповідач не може бути добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, оскільки була обізнана про його перебування в іпотеці, проживання у житловому будинку неповнолітньої ОСОБА_7 та перебування позивача в Єдиному реєстрі боржників.

Позивач вказувала, що спірні житловий будинок та земельна ділянка вибули з її володіння не з її волі внаслідок незаконного вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про іпотеку спірного майна та оголошення нотаріусом заборони на його відчуження.

Позивач вказувала, що договори купівлі-продажу спірних домоволодіння та земельної ділянки від 28.04.2018, укладені із ОСОБА_4 , є недійсними, так як: вони були вчинені без дозволу органів опіки та піклування, суперечать правам та інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , вчинені без згоди іпотекодержателя, у неї був відсутній необхідний обсяг дієздатності для їх підписання, були вчинені нею під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних для неї умовах, під впливом обману, вона не отримувала коштів за продаж спірного нерухомого майна, а також на час їх підписання перебувала в Єдиному реєстрі боржників.

Оскільки ОСОБА_4 було в подальшому 08.05.2018 здійснено продаж спірного нерухомого майна відповідачу, її порушені права та інтереси підлягають відновленню шляхом витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 .

Також позивач повідомила, що ТОВ «ФК «АВІСТАР» та ТОВ «ФК «АЛЬТКОР Інвест» 10.11.2017 було укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 375-004/08Ф, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В. за реєстровим № 2195.

В подальшому ТОВ «ФК «АВІСТАР» та ТОВ «ФК «АЛЬТКОР Інвест» 03.07.2019 було розірвано цей договір договором, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В. за реєстровим № 2062, тому позивач просила залучити до розгляду цієї справи у якості третьої особи без самостійних вимог ТОВ «ФК «АВІСТАР», як іпотекодержателя спірного нерухомого майна.

З огляду на викладене позивач звернулась до суду із цим позовом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 15 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 13.12.2021 року, через суд апеляційної інстанції подав ( в електронній формі) дві за змістом ідентичні апеляційні скарги, також було через відділ прийому громадян 13.12.2021 року та 13.12.2021 року на електронну пошту районного суду подані ідентичні апеляційні скарги в яких скаржник просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Оскільки, оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В скарзі зазначено, що висновок суду про необхідінсть звертатись позивачу з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного з третьою особою не відповідає вимогам Закону. Позивач обрала належний спосіб захисту і просила витребувати майно у особи, яка не є добросовісним набувачем майна, а суд зобов`язаний був в межах цих вимог перевіряти її доводи щодо недійсності договору купівлі-продажу з третьою особою ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що при розгляді справи не надано оцінку законності рішення від 23.03.2018 № 40282470, № 40282642, № 40282954, № 40283125 державного реєстратора - державного виконавця Мєдвєдєвої І.М. та не враховані обставини противоправного втручання до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Зазначає, що ОСОБА_4 до укладення договорів від 28.04.2018 з ОСОБА_2 було відомо про перебування спірного нерухомого майна в іпотеці та укладення договору іпотеки № 375-004/08Ф від 06.10.2008 між АКБ «Правекс Банк» та ОСОБА_2 .

Посилається на правові висновки з подібних правовідносин викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та№ 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19листопада 2019 року у справі № 911/3680/17., постанова Верховного суду від 02.02.2021 №925/642/19, від 17.12.2014 року по справі № 6- 140цс14.

31 січня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження, обґрунтоване тим, що розгляд даної справи не можливий до розгляду іншої цивільної справи № 369/16016/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 предметом розгляду якої є законність дій державного виконавця з припинення іпотеки спірного нерухомого майна. Тому просить суд зупинити провадження у справі № 369/3430/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння домоволодіння в АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням від 08.12.2021 в справі №369/16016/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 предметом розгляду якої є законність дій державного виконавця з припинення іпотеки спірного нерухомого майна.

В судовому засіданні 07 червня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 доводи скарги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_9 та третя особа: ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечували.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим колегією суддів дійдено висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В. . пояснення представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Зважаючи на ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договром придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно, якщо воно було загублено, було викрадене у власника або вибуло з володіння влансика не з їхньої волі.

Судом встановлено, що позивач була власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.05.2008, виданого на підставі рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 174 від 20.05.2008 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.05.2008.

Також позивачу на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0892 га, кадастровий номер :01:014:0029, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 158436 від 31.01.2006, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12.11.2005 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною М.М. за реєстровим № 4185.

06.10.2008 позивач уклала з АКБ «Правекс-Банк» договір іпотеки № 375-004/08Ф, відповідно до якого передала вказані домоволодіння та земельну ділянку в іпотеку в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 375-004/08Ф від 03.10.2008, укладеного нею з АКБ «Правекс-Банк».

28.04.2018 позивач особисто уклала із ОСОБА_4 договори купівлі-продажу вказаних домоволодіння та земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В. за реєстровими №№ 738 та 740.

Відповідно до п. 6 цього договору купівлі-продажу домоволодіння, сторони правочину вказали, що продаж домоволодіння здійснюється за 462 000 грн., з яких 420 000 грн. покупець сплатив продавцю (позивачу), а остання отримала повністю до 28.04.2018, 42 000 грн. покупець сплатив продавцю (позивачу), а остання отримала повністю під час підписання цього договору.

Так само відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 , сторони правочину вказали, що продаж земельної ділянки здійснюється за 70 000 грн., з яких 50 000 грн. покупець сплатив продавцю (позивачу), а остання отримала повністю до 28.04.2018, 20 000 грн. покупець сплатив продавцю (позивачу), а остання отримала повністю під час підписання цього договору.

У договорах позивач підтвердила, що обізнана з рівнем цін на ринку, вважає ціни договорів вигідними для неї, гарантувала, що майно під забороною та заставою не перебуває, що у третіх осіб немає прав на нього, повідомила, що її волевиявлення є вільним, усвідомленим, умови договору є для неї зрозумілими і відповідають її внутрішньому волевиявленню, що правочини не носять характеру фіктивних та удаваних.

08.05.2018 ОСОБА_4 уклав з відповідачем ОСОБА_10 договори купівлі-продажу зазначених домоволодіння та земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Кірбаба І.Б. за реєстровими №№ 377 та 379.

На час розгляду справи спірні домоволодіння та земельна ділянка належали на праві власності відповідачу, що вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2019.

Відмовляючи в задоволенні позову про витребування майна суд виходив з того, що позивач не довела, що договір відчуження майна не відповідав вимогам закону, був укладений внаслідок обману, під впливаом тяжкої обставини є нікчемним та майно вибуло з власності позивача поза її волею.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, так як вони в повній мірі відповідають встановленим обставинм справи та вимогам Закону.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову про витребування майна, суд також виходив з того, що позивач в межах даної справи не заявила позовні вимоги про визнання недійсним укладеного нею договору купівлі-продажу майна з третьою особою ОСОБА_8 .

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Крім того, згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Оскільки право власності на час звернення до суду з позовом на майно, яке позивач просила витребувати належить відповідачу ОСОБА_3 , яка придбала домоволодіння та земельну ділянку за відплатним договром купівлі-продажу у третьої особи ОСОБА_4 , належним способом захисту прав позивача є витребування майна, оскільки визнання недійсним догвору не призведе до відновлення її прав. При цьому в межах заявлених вимог про витребування майна суд зобов`язаний встановити та перевірити обставини, щодо недійсності правочину на підставі якого майно вибуло з володіння власника, та в залежності від встановлених обставин зробити висновок, чи вибуття майна відбулася за волею чи поза волею позивача, який звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Стосовно доводів позивача про те, що укладений нею договір купівлі-продажу є недійсним, так як укладений з порушенням прав іпотекодержателя, за неправомірного вилучення іпотечного майна з реєстру заборон, а тому він не відповідає вимогам закону, суд встановив.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Приватним нотаріусом КМНО Антиповою І.В. у зв`язку із посвідченням згаданого договору іпотеки були накладені заборони відчуження від 06.10.2008 за № 8029143 та від 06.10.2008 за № 8029192, а також 06.10.2008 за № 8028899 зареєстровано іпотеку, ці записи в подальшому були перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 24554967 (запис про іпотеку).

ОСОБА_4 було подано до Мін`юсту України 06.03.2018 за вх. № 186/4 скаргу на рішення державного реєстратора КП «Центр державної реєстрації» Бродюк І.Ю. від 26.01.2018 №№ 24554936, 24555008, 24554600, 24554688, 24554758, і наказом Мін`юсту України від 20.03.2018 № 828/5 було задоволено його скаргу та скасовано вказані рішення державного реєстратора.

Рішеннями від 23.03.2018 №№ 40282470, 40282642, 40282954, 40283125 державним виконавцем МВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області було припинено іпотеку та вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи від 06.10.2008 №№ 8029143, 8029192 про заборону на відчуження спірних домоволодіння та земельної ділянки.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач у справі не є іпотекодержателем, який з позовом про порушення свого права не звертався, а тому відчуження позивачем іпотечного майна без згоди іпотекодержателя, може свідчити лише про порушення нею прав іпотекодержателя, але в жодному випадку не може бути підставою для висновку про порушення прав позивача, яка свідомо уклала договір купівлі-продажу майна, що перебувало в іпотеці без згоди іпотекождержателя, не погасивши кредит в забезпечення якого майно передавалось нею в іпотеку.

Стосовно недійсності укладеного позивачем договору купівлі-продажу майна внаслідок обману, суд вважав встанволеними такі обставини:

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач не довела, що вона уклала договір купівлі-продажу спірного майна внаслідок обману, оскільки остання визнає, що вона мала намір продати майно, та за виручені кошти погасити частково кредит та придбати для своєї дочки однокімнатну квартиру.

Доводи позивача про те, що вона не отримала обіцяних їй грошових коштів за те майно , що вона продала є недоведеними та не свідчать про те, що договір є недійсним, як такий, що укладений внаслідок обману.

Суд дав вірну оцінку змісту договорів, в яких чітко зазначено, про яку вартість сторони домовились і про отримання коштів позивачем частково до дати заначеній в договорах, а частково до їх підписання.

Інших обставин, які б свідчили про те, що позивач уклала договір купівлі-продажу майна внаслідок обману судом не встановлені, не виконання умов договору однією із сторін не свідчить про його недійсність.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При неповному розрахунку за договором купівлі-продажу належним способом захисту права є стягнення недоотриманих коштів (правовий висновок ВС, викладений у постанові від 22.09.2021 у справі № 194/342/15-ц).

Стосовно доводів позивача про те, що вона уклала договір купівлі-продажу спірного майна під впливом тяжкої обставини то в цій частині також позов є недоведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Суд вірно встановив що зазначення в договорі купівлі-продажу ціни домоволодіння значно нижчої від ринкової вартості, не є доказом того, що договір купівлі-продажу є недійсним так як укладений позивачем під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки позивач погодилась на вказані умови договру, підписавши його.

Позивач не надавала суду доказів на підтверження свого майнового стану. Наявність кредитних зобов`язань та продаж іпотечного майна боржником без згоди іпотекодержателя за заниженою ціною не можуть бути підставами для висновку про недійсність договору на підставі ч.1 ст. 233 ЦК України.

Частиною 1 ст. 224 ЦК України визначено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Стосовно недійсності договорів купівлі-продажу спірного майна, з огляду на відсутність дозволу органу опіки та піклування на відчуження майна, право користування яким належить неповнолітній дитині, суд першої інстанції вірно встановив, що матеріалами справи не доведено, що на час відчуження позивачем майна неповнолітня дитина мала право користування домоволодінням, а крім того суд вірно виходив з того, що позивач позов в інтересах дитини не подавала. Продаж позивачем домоволодіння свідчить про те, що не відповідач в даній справі, а сама позивачка порушила права своєї неповнолітньої дитини.

Суд вірно врахував, що позивачем в договорі купівлі-продажу зазначено, що у третіх осіб відсутні права на домоволодіння, яке вона відчужувала, а тому за таких обставин, саме позивач діяла недобросовісно , продаючи майно, та зазначачаючи про відсутність прав неповнолітніх осіб на це майно, а тому її права порушені не були.

Недобросовісність поведінки позивача (вихід за межі здійснення цивільних прав) призводить до відмови у захисті його прав (правовий висновок ВС, викладений у постанові від 23.05.2018 у справі № 202/12824/14-ц).

Доказів того, що неповнолітня на той час донька позивача саме на дату укладання нею договорів купівлі-продажу спірного майна, тобто 28.04.2018, проживала та була зареєстрована за адресою його знаходження, суду надано не було.

У постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 ВС вказав, що самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. У цій же постанові ВС нагадав, що порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд встановив, що позивач не довела, що майно, яке вона просить витребувати вибуло з її володіння поза її волею, а тому відсутні підстави для задоволення позову на підставі ст. 388 ЦК України, також позивач не довела, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем майна і придбавши спірне майно порушила права позивача.

Доводи скарги вищенаведених висновків не спростовують.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на вимоги ст. 376 ЦПК України, та порушення судом норм процесуального права, щодо розгляду справи в порядку письмового провадження за відсутності даних у суду про обізнаність відповідача про розгляд справи в суді, порушення прав останнього та ухвалення внаслідок цього рішення, про стягнення боргу без врахування пропуску позивачем строку позовної давності, щодо частини заявлених вимог, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Суд фактично вріно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам, вирішив правильно спір, але помилково зазначив підставою відмови в задоволенні позову не заявлення позивачем позовних вимог про визнання недійсним договорів-купівлі-продажу спірного майна, укладених з третьою особою ОСОБА_8 , чим порушив норми матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині необхідно змінити виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що рішення суду змінено лише в частині правового обгрунтування, щодо однієї з підстав для відмови в задоволенні позову, зміна розподілу судових витрат на стадії апеляційного розгляду не проводиться.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374- 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду від 15 листопада 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик