ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» лютого 2022 року

м. Харків

справа № 646/6292/19

провадження № 22ц/818/662/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Маміної О. В.,

за участю секретаря Черненко В. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Харківська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

треті особи слідчий Харківської обласної прокуратури Горгуль Д.В., слідчий Харківської обласної прокуратури Малінка В.Є., процесуальний прокурор Харківської обласної прокуратури Дядик Д.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року в складі судді Шелест І.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий Харківської обласної прокуратури Горгуль Дмитро Володимирович, слідчий Харківської обласної прокуратури Малінка Володимир Євгенович, процесуальний прокурор Харківської обласної прокуратури Дядик Дінара Альбертівна про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2016 року він звернувся із заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим прокуратури Харківської області. Відомості, викладені в його заяві, внесені відповідачем до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003375 лише 25 жовтня 2017 року на виконання ухвали слідчого судді від 08 вересня 2017 року.

У подальшому слідчі прокуратури, не проводячи будь-яких слідчих процесуальних дій, неодноразово закривали кримінальне провадження №0003375 своїми постановами від 28 листопада 2017 року та 31 липня 2019 року.

Зазначені постанови слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження № 0003375 скасовані ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року та 23 серпня 2019 року відповідно.

Переглядаючи обґрунтованість постанов слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження, слідчі судді щоразу зазначали, що висновки про закриття кримінального провадження зроблені невмотивовано та передчасно, постанови винесені без всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Вказав, що відповідач, незважаючи на ухвали суду, його клопотання, докази у кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність і не проводить досудове розслідування у розумні строки, чим спричиняє йому моральні страждання.

Зазначив, що своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду, адже з його вини він не міг реалізувати своє право на розгляд заяви про злочин, вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на розгляд заяви, звертатися до суду за захистом своїх прав. З вини відповідача його порушені права не поновлені, порушення закону не припинено, досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчих.

Вказав, що він, людина похилого віку з інвалідністю та низкою захворювань, вимушений звертатися до суду зі скаргами на бездіяльність відповідача. Він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону. Порушено його психологічне благополуччя.

Зазначив, що протягом тривалого часу він змушений звертатися за захистом своїх прав, що позбавляє його можливості реалізації своїх звичок і бажань, унеможливлює продовження активного життя, викликає сумнів в особистій репутації, у власній безпеці, у впевненості в собі та в майбутньому, у недоторканості невід`ємних прав і свобод, викликає почуття несправедливості, вимагає докладати додаткових зусиль для організації свого життя, позбавляє його конституційного права на доступ до правосуддя.

Просив захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, спричиненої неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування кримінальної справи № 0003375 та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 267 548,00 грн, завданої тривалою бездіяльністю відповідача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що підставою відшкодування йому шкоди є факт систематичного прийняття слідчими відповідача рішень без проведення відповідно до закону перевірки його заяви про злочин, ігнорування його доводів, надмірна тривалість досудового розслідування. Судом першої інстанції не взято до уваги висновки Верховного Суду в аналогічних спорах. Відповідачем не спростовано презумпцію неправомірності тривалості досудового розслідування. Бездіяльність слідчих встановлена ухвалами слідчих суддів, що є преюдиціальними у цій справі. Суд першої інстанції не надав належної оцінки виписці з його медичної картки, де зазначено, що йому протипоказані психоемоційні навантаження.

Надану ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 1879 суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги в силу вимог статті 367 ЦПК України, оскільки до суду першої інстанції позивач її не надавав, поважних причин цього не зазначив.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 жовтня 2017 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року за скаргою ОСОБА_1 від 12 вересня 2016 року щодо неправомірних дій окремих працівників правоохоронних органів прокуратурою Харківської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003375 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України (а. с. 36).

Кримінальне провадження направлено до прокуратури Харківської області для організації досудового розслідування (а. с. 38-39).

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури Харківської області Горгуля Д. В. від 28 листопада 2017 року кримінальне провадження № 0003375 закрито у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України, в діях слідчого (а. с. 28-30).

З рішенням слідчого про закриття кримінального провадження погодився процесуальний керівник, що підтверджується листом від 19 червня 2018 року № 15/1-956-17 (а. с. 24-25).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід слідчого Горгуля Д.В. у кримінальному провадженні № 0003375 у зв`язку з тим, що воно закрито (а. с. 31-33).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Горгуля Д. В. від 28 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0003375 (а. с. 21-22, 26-27).

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Харківської області Малінки В. Є. від 31 липня 2019 року кримінальне провадження № 0003375 закрито у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України, в діях слідчого Панова О. О. (а. с. 12-16).

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до процесуального прокурора із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0003375, однак отримав відповідь, що кримінальне провадження закрито постановою слідчого від 31 липня 2019 року (а. с. 17-19).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В. Є. від 31 липня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0003375 (а. с. 9, 10-11).

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до процесуального прокурора із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0003375, однак отримав відповідь, що станом на 29 серпня 2019 року до прокуратури області ще не надходили судові рішення щодо скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 31 липня 2019 року (а. с. 7, 8).

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року, справа № 638/14260/16-ц, провадження № 61-11766св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 жовтня 2018 року, справа № 640/3837/17, провадження № 61-29382св18.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). До подібних правових висновків також дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 177/63/19 (провадження № 61-1205св20).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Подібні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19 (провадження № 61-9220св 20).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тривалою бездіяльністю слідчих відповідача під час досудового розслідування кримінального провадження за його заявою, вважаючи процесуальні рішення слідчих незаконними з огляду на їх скасування слідчими суддями та задоволення його скарг.

Матеріали справи свідчать про те, що відомості про кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 24 жовтня 2017 року, та станом на час його звернення до суду з позовом у цій справі у вересні 2019 року розслідування тривало майже два роки.

Зазначений строк не можна вважати розумним строком у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає позитивний обов`язок держави організувати діяльність досудових органів таким чином, щоб право кожного на справедливий суд впродовж розумного строку не було ілюзорним.

За вищевказаний час відповідно до вимог КПК України орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення.

У зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження ОСОБА_1 змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайного життя та призводить до моральних страждань.

Внаслідок довготривалого не вирішення заяви позивач зазнав моральних страждань, які полягали у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності звернення з клопотаннями до прокуратури та суду, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, колегія суддів дійшла висновку про доведеність заподіяння позивачу моральної шкоди.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, провадження № 61-766св20, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19, провадження № 61-9220 св 20; від 17 вересня 2020 року у справі № 638/9834/18, провадження № 61-20543св19; від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц, провадження № 61-21956св19; від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, провадження № 61-14404св20.

Виходячи з обставин справи, характеру та тривалості душевних страждань, завданих позивачу, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає обґрунтованим та виправданим присудження ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

Висновки суду першої інстанції про те, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди; що оскарження позивачем процесуальних рішень слідчого є реалізацією його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних дій, рішень чи бездіяльності; що зобов`язання слідчим суддею внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та скасування постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання позивачу моральної шкоди та посилання на відповідну практику Верховного Суду судова колегія вважає помилковими, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є не лише сам факт зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та скасування постанов слідчого, а саме систематичне прийняття рішень без проведення згідно з вимогами КПК України ретельної перевірки заяви ОСОБА_1 , що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб Харківської обласної прокуратури, підтверджену судовими рішеннями, що тягне за собою надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні та має негативні наслідки для заявника.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 08 листопада 2021 року у справі № 646/5658/19, провадження № 61-11130св21.

Твердження суду першої інстанції, що ухвалення позитивних рішень слідчим суддею за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 є достатньою сатисфакцією, судова колегія також вважає помилковими, оскільки чинне цивільне законодавство передбачає право особи на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь з Державного бюджету України 2 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини шоста-сьома статті 141 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов задоволено лише частково, та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», то підстав для нового розподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції немає. Судові витрати слід віднести за рахунок держави. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 461/85/19, провадження № 61-20862св19.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий Харківської обласної прокуратури Горгуль Дмитро Володимирович, слідчий Харківської обласної прокуратури Малінка Володимир Євгенович, процесуальний прокурор Харківської обласної прокуратури Дядик Дінара Альбертівна про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О. В. Маміна

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.