КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4018/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Самчук Марини Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року у складі судді Кізюн Л.І.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.04.2007 між ОСОБА_1 та ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Уксоцбанк», було укладено кредитний договір №S11-02763, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти у сумі 340 065 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних та строком дії договору до 28.04.2012року.

Відповідачка умови щодо сплати кредиту та відсотків в строк передбачений договором кредиту не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15.08.2016 року становила 224 317 грн 09 коп. та складається з заборгованості за кредитом - 193 234 грн 51 коп. та заборгованості за відсотками - 31 082 грн 58 коп., які позивач просить стягнути, а також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

19.10.2021 адвокат Самчук М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року у зв`язку з його незаконністю, необґрунтованістю, необ`єктивністю та несправедливістю, а також застосувати строк позовної давності.

Вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка не отримувала копії позовної заяви, судових повісток та інших процесуальних документів у справі, що позбавило її можливості належним чином реалізувати свої процесуальні права.

Щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо неналежного виконання відповідачкою умов договору №S11-02763, оскільки розмір оскаржуваної заборгованості не підтверджується матеріалами справи.

Крім того зазначила, що матеріали справи не містять доказів правонаступництва за вищевказаним кредитним договором та доказів переходу права вимоги за ним від ТзОВ «УніКредит Банк» до ПАТ «Укрсоцбанк».

Вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, оскільки на підтвердження заборгованості позивачем наданий лише власний розрахунок заборгованості, який складений банком, який є позивачем у справі та зацікавленою особою, а отже не може прийматися як доказ.

Зауважила, що судом першої інстанції не встановлено факту видачі кредитних коштів та їх розмір, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи первинних банківських документів.

Додатково зазначила, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого строку позовної давності, оскільки строк виконання основного зобов`язання настав 28.04.2012, а позивач, відповідно, звернувся до суду 15.12.2016, тобто після спливу строку позовної давності.

Під час провадження справи в суді апеляційної інстанції проведено заміну сторони спору з ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника - АТ «Альфа-Банк».

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 196), тому колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Самчук М.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 28.04.2007 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого був ПАТ «Укрсоцбанк», а останній - АТ «Альфа-Банк», укладено договір № S11-02763 «Кредит на Авто» (а.с.15,16,64-81, 6-11).

Відповідно до п. 1.1 договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 340 065,00 грн., зі сплатою 13,5 % річних на строк 5 років з терміном остаточного погашення не пізніше 28 квітня 2012 року.

Згідно п. 1.2 договору, погашення суми кредиту здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до договору).

Відповідно до п. 2.2 договору, відсотки за користування кредитом нараховуються за методом факт/360 на фактичну заборгованість за кредитом, починаючи з дня надання кредиту по дату настання строку погашення, у відповідності до графіку погашення кредиту.

Згідно п. 2.3 договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником за рахунок коштів карткового (Пов`язаного) рахунку № НОМЕР_1 в УніКредит Банку ТзОВ, ЄДРПОУ Банку 26080255, МФО 300744.

У зв`язку з порушенням умов кредитного договору, позивачем станом на 15.08.2016року установлена заборгованість ОСОБА_1 , яка складається з заборгованості за кредитом, у сумі 193 234 грн 51 коп. та за відсотками, у розмірі 31 082 грн 58 коп. (а.с.12,13).

На підставі оцінки доказів у їх сукупності, зокрема розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про те, що банк підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості в межах умов кредитування, а тому задовольнив позов з підстав його обґрунтованості.

Між тим, такі висновки районного суду не відповідають обставинам справи та ухвалені з порушенням положень процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Твердження апеляційної скарги про розгляд судом справи у відсутність даних про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату розгляду справи, колегія суддів визнає обґрунтованими.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи впродовж усього часу її розгляду судом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що згідно відповіді ВАДР ГУ ДМС в м. Києві на запит суду місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Між тим, відповідно до справи, судові повістки про виклик у судове засідання ОСОБА_1 направлялися судом за іншою адресою: АДРЕСА_2 й поверталася без вручення із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.25,32,39,49).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 та даних про належне повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи, суд позбавив відповідачку можливості реалізації своїх процесуальних прав, що призвело до порушення принципів змагальності сторін, верховенства права, а також суперечить завданню цивільного судочинства.

Отже, по справі мають місце обставини, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення по справі нового судового рішення.

Окрім цього, перевіряючи законність ухваленого по справі рішення по суті спору, колегія суддів враховує наступне.

В поданій по справі апеляційній скарзі, з посиланням на відсутність процесуальної можливості своєчасного звернення, представником ОСОБА_1 подано заяву про застосування по справі строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 договору від 28.04.2007, банк надає позичальнику грошові кошти на строк 5 років з терміном остаточного погашення не пізніше 28 квітня 2012 року (а.с.15).

Отже, строк виконання ОСОБА_1 кредитного зобов`язання настав 28.04.2012.

Між тим, з позовом у суд банк звернувся лише 13.12.2016 (а.с.20).

Відповідно до даних долученого до справи розрахунку заборгованості, останній платіж ОСОБА_1 по тілу кредиту було внесено 30.11.2009, а по відсотках - 16.10.2013 (а.с.12,13).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16.

Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Матеріалами справи доведено, що дія кредитного договору обмежена остаточним строком виконання зобов`язання - 28.04.2012, в той час як останній платіж по тілу кредиту боржницею було сплачено 30.11.2009.

Колегія суддів визнає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу доводи письмових пояснень на апеляційну скаргу представника АТ «Альфа-Банк» про те, що ОСОБА_1 , внісши 16.10.2013 на погашення відсотків за користування кредитом платіж, у сумі 339 грн, своїми діями перервала строк позовної давності.

При цьому, колегія суддів виходить з обставин справи та того, що при умові внесення указаного платежу трьохрічний строк давності сплинув у жовтні 2016 року, у той час як позов у суд було подано поза межами такого строку - у грудні 2016 року (а.с. 20).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а по справі на підставі викладених обставин слід ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Самчук Марини Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у позові публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: