КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1961/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Ковальчук Л.М.,-

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості Ѕ автомобіля «Renault Magnum», 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , яка становить 169 120 грн 00 коп. та грошову компенсацію вартості Ѕ однокімнатної житлової квартири, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , яка становить 639 174 грн 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перебування сторін у шлюбі, зокрема було придбано автомобіль «Renault Magnum», 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно звіту про проведення незалежної оцінки середньоринкової вартості квартири, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 1 278 349 грн. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу вартість автомобіля «Renault Magnum», 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_1 становить 338 240 грн 00 коп.

Домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю, сторонами не досягнуто.

Враховуючи положення ст. 71 СК України позивач просить стягнути з відповідача компенсацію половини вартості квартири та автомобіля.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 169 120 грн 00 коп., як грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу марки «Renault Magnum», 2004 року випуску, об`єм двигуна 11929, д/н НОМЕР_1 , та 639 174 грн 50 коп., як грошову компенсацію вартості Ѕ частини квартири загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 : на Ѕ частини транспортного засобу марки «Renault Magnum», 2004 року виготовлення, об`єм двигуна 11929, д/н НОМЕР_1 , та на Ѕ частини квартири загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8 082 грн 95 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин, які мають значення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про його час і місце повідомлена належним чином.

Представник ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірний транспортний засіб та квартира є спільним сумісним майном подружжя, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у справі спільної сумісної власності.

При визначенні розміру грошової компенсації, суд першої інстанції взяв до уваги звіт № 20/10/01 від 20 жовтня 2020 року про оцінку транспортного засобу та звіт від 20 жовтня 2020 року про проведення незалежної оцінки середньоринкової вартості однокімнатної житлової квартири.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2011 року по 25 січня 2020 року.

За час перебування у шлюбі, сторони придбали: транспортний засіб «Renault Magnum», 2004 року випуску, д.н НОМЕР_1 , який 21 листопада 2014 року зареєстровано за ОСОБА_2 ; квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка 04 листопада 2016 року, зареєстрована за ОСОБА_2 .

Згідно звіту № 20/10/01 від 20 жовтня 2020 року про оцінку транспортного засобу, середньо ринкова вартість автомобіля «Renault Magnum», д.н. НОМЕР_1 , складає 338 240 грн 00 коп.

Згідно звіту від 20 жовтня 2020 року про проведення незалежної оцінки середньоринкової вартості однокімнатної житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість квартири становить 1 278 349 грн 00 коп.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що автомобіль «Renault Magnum», д.н. НОМЕР_1 та однокімнатна квартира АДРЕСА_3 придбані у період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном, відтак позивач має право на Ѕ частину спільного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, що передбачено частинами першою та другою статті 71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки відповідно до частини другої статті 364 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного майна, а саме звіти, складені оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , який має вищу технічну, юридичну освіти, стаж експертної роботи з 1997 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 4762 від 12 липня 2006 року, видане на підставі свідоцтва про від 22 грудня 2005 року № 957 (10.02.2000 р.) № 614 видане Міністерством освіти України, та кваліфікаційний свідоцтв оцінювачів від 09 жовтня 2004 року МФ № 2147 та від 16 листопада 2005 року МФ № 4003.

Будь-яких доказів на підтвердження іншої дійсної вартості спірного майна матеріали справи не містять.

Відповідач та його представник на спростування вартості спірного майна не надали будь-яких доказів, обмежившись лише поясненнями, що запропонована позивачем вартість майна є завищеною.

Клопотання про призначення експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна відповідачем не заявлялося ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Виходячи із засад змагальності та диспозитивності, суд правильно взяв до уваги звіт про оцінку майна, надавши йому належну оцінку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація половини вартості автомобіля та квартири, виходячи із сум, які встановлені звітом № 20/10/01 від 20 жовтня 2020 року про оцінку транспортного засобу та звітом від 20 жовтня 2020 року про проведення незалежної оцінки середньоринкової вартості однокімнатної житлової квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не заявлялося клопотання про призначення експертизи для встановлення дійсної вартості майна, колегія суддів не приймає, оскільки на виконання вимог цивільного процесуального закону, позивачем надано докази на підтвердження заявлених нею позовних вимог, а саме: відповідні звіти про оцінку вартості майна. У свою чергу сторона відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, не надала жодних доказів на спростування вартості майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звіт про оцінку вартості квартири є необ`єктивний, оскільки у висновку про вартість зазначено розрахунок ринкової вартості двокімнатної квартири, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначене фактично є технічною помилкою, враховуючи, що всі інші частини звіту стосуються однокімнатної квартири.

Посилання відповідача на те, що він не надав згоду на стягнення з нього грошової компенсації, колегія суддів не приймає через те, що при вирішенні питання стягнення грошової компенсації частки спільного сумісного майна на користь позивача, надання згоди на це відповідачем, чинним законодавством не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 05 листопада 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко