Дата документу 08.06.2022 Справа № 554/505/21
Провадження 2/554/514/2022
Рішення

іменем України

08.06.2022 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду міста Полтави Тімошенко Н.В., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

26.01.2021 року, позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в сумі 34075,13 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 11.06.2007 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та підписав заяву № б/н. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 26000 грн.

Проте, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями

У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2020 року має заборгованість у розмірі 36343,22 грн.

Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за кредитним договором, позивач змушений був звернутися до суду з позовом.

Ухвалою від 27.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

01.03.2021 року представник відповідача надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що копії додатків, а саме Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на момент укладення угоди містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафів).

Банк жодним чином не аргументує на якій правовій підставі ним у незаконний спосіб було здійснено одностороннє списання (погашення) відсотків за рахунок кредитних коштів, чим штучно збільшено кредитний ліміт та заборгованість по тілу кредиту, якого позичальник не отримував.

Банк в односторонньому порядку без будь-якого погодження чи повідомлення позичальника неодноразово збільшував відсоткову ставку по кредиту, що є грубим порушенням законодавства про захист прав споживачів, в тому числі пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, в якому закріплено, що Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін.

Підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки є також порушенням ст. 1056-1 ЦК України в якій передбачено, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

Зазначене свідчить про те, що розрахунок заборгованості не може слугувати підставою для стягнення з відповідача заборгованості так як вона є необґрунтованою оскільки , що у позичальника не виникало обов`язку сплачувати відсотки у більшому розмірі ніж був передбачений від самого початку, а саме в розмірі 22,8 річних.

30.03.2021 року представником позивача надана суду відповідь на відзив, відповідно до якої він пояснив, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, що визначає положення про договір приєднання. При його оформленні заява про отримання кредиту підписується позичальником, який підтверджує, що він ознайомлений із «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами». Позивач вважає, що позичальник підтвердив, що Заява, Умови, Правила та Тарифи складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Укладення договору здійснюється за принципом укладення договору приєднання. Таким чином, договір вважається укладеним у письмовій формі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, доказів неукладення договору не надано. Позивачем надані належним чином завірені копії документів, які свідчать про укладення вказаного договору. Згідно Умов зміна розміру кредитного ліміту здійснюється банком самостійно. Також вказав, що право банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку, передбачене умовами договору.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому заперечував проти позову посилаючись на підстави викладені в письмовому відзиві.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у наданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.06.2007 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та підписав заяву № б/н. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 26000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.06.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 вбачається, що станом на 30.11.2020 року заборгованість за тілом кредиту становить 34075,13 грн., за відсотками нарахованими на прострочений кредит становить 2268,09 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір процентної ставки змінювався банком одноособово, а саме: 08.01.2013 до 30 % річних; 01.09.2014 до 34,8 % річних; 01.04.2015 до 43,2 % річних; 12.05.2015 до 42 % річних. Доказів повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки суду не надано.

Крім цього, відповідно до вищевказаного розрахунку наданого позивачем вбачається, що прострочена сума заборгованості відповідача становить 10427,38 грн., в той час як банком віднесено всю заборгованість позичальника (відповідача), зокрема 34 075,13 грн., в графу простроченої заборгованості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, а безпідставне перенесення поточної заборгованості в категорію простроченої в розрахунку заборгованості не може вважатися належним доказом та підтвердженням наявності правових підстав для цього. Будь-яких вимог про дострокове повернення всієї суми кредиту відповідач не отримував, а тому строк сплати 23 647,75 грн. не настав, така сума не є простроченою і дана сума не може бути стягнута з нього.

Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статей 526, 530, 610 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано до суду лише копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 11.06.2007 за № б/н без будь-яких умов договору.

При цьому, копії додатків, а саме Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на момент укладення угоди містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафів).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тобто, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення Банком до суду з позовом. Тобто кредитор міг додати до заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього.

Правила надання банківських послуг ПриватБанку, які як зазначено в анкеті-заяві є невід`ємною частиною даної заяви, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не визнаються Позивачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Вказана правова позиція Верховного Суду була також підтверджена постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 по справі № 545/2248/17 та від 23.07.2020 у справі № 378/305/18.

Таким чином, банк, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надавати суду підписані позичальником Умови, Правила та Тарифи надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови, Правила та Тарифи розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, Правил та Тарифів відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов, Правил та Тарифів або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов, Правил та Тарифів була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи без підтвердження того, що саме їх розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не можуть бути оцінені судом, як належний доказ.

З огляду на зроблені судом висновки, доводи позивача щодо достатності розміщення на сайті Умов, Правил та Тарифів для доведення перед судом факту, що вони є частиною укладеного Договору, судом спростовуються.

Таким чином, суд вважає, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» не дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, що повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що представник позивача не довів порушення відповідачем кредитного договору та наявності заборгованості, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому позовна заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 256, 267, 526, 530, 610, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229,247, 259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпро, вул.. Набережна Перемоги, буд. 50, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.В.Тімошенко