КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3116/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року у справі за позовом громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_3 до громадянина України ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року громадянин США ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з громадянки України ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором поруки від 06 грудня 2019 року у розмірі 31 929 360 грн., посилаючись на невиконання відповідачем договірних зобов`язань щодо повернення грошових коштів за вказаним договором.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з громадянина України ОСОБА_2 на користь громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 31 929 360 грн., що станом на 24 червня 2020 року за офіційним курсом Національного банку України складало 1 200 000 грн. доларів США.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що розгляд вказаної справи за відсутності відповідача призвів до однобокого сприйняття судом обставин справи та доводів, наведених позивачем в обґрунтування своєї позиції.

Крім того, було порушено основоположні принципи судочинства, а саме, такі як рівність та змагальність сторін.

Позивач не повідомив суду, що 25 липня 2020 року отримав виконавчий напис на стягнення з відповідача-поручителя виконання зобов`язань ТОВ «Генеральний резервний фонд» заборгованості, що виникли по договору №190418/DR від 19 квітня 2018 року та договору відступлення права вимоги (цесії) на користь позивача у справі.

Таким чином, відносно позивача існує два рішення про стягнення заборгованості з тих самих підстав та того ж самого предмету, що має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки не може бути стягнуто борг двічі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконує умови договору в добровільному порядку і сума заборгованості за договором поруки становить у розмірі 31 929 360 грн., що станом на 24 червня 2020 року за офіційним курсом НБУ складало 1 200 000 доларів США, яка підлягає примусовому стягненню.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 06 грудня 2019 року між громадянином Сполучених Штатів Америки ОСОБА_3 та громадянкою України ОСОБА_2 було укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. та зареєстрований в реєстрі за №1675 (а.с.8).

Відповідно до п.1.1 ст.1 Договору поруки поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Генеральний резервний фонд», що виникли з Договору (Контракту) №190418/DR від 19 квітня 2018 року.

Так, за умовами п.6.1 ст.6 Договору №190418/DR відносно купівлі і продажу вугільного сорт/марка D від 19 квітня 2018 року, укладеному між Цедентом та ТОВ «Генеральний резервний фонд», оплата у розмірі 100% вартості товару здійснюється протягом 10 банківських днів з дати поставки товару згідно п.4.1 та отримання копії рахунку-фактури продавця (а.с.9-11).

За умовами ст.1 Договору відступлення права вимоги (Цесії) від 17 жовтня 2019 року, укладеного між BLOOMFIELD OIL &CORP. та громадянином Сполучених Штатів Америки ОСОБА_3 , в порядку та на умовах, визначених Договором, Цедент відступає Цесіонарію, а Цесіонарій набуває права вимоги, належні Цеденту, і стає кредитором по Контракту №190418/DR відносно купівлі і продажу вугільного сорт/марка D від 19 квітня 2018 року, укладеному між Цедентом та ТОВ «Генеральний резервний фонд» (а.с.12).

За п.4.1 ст.4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником згідно Основного договору у сумі в гривневому еквіваленті, що за офіційним курсом Національного банку України, який на день підписання договору становив 1 200 000 доларів США, а також за відшкодування Кредитору збитків та сплату неустойки.

Згідно з п.2.2. ст.2 Договору поруки строк виконання зобов`язання за Основним договором складає до 01 травня 2020 року.

Відповідно до ст.3 Договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання, але в любому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов`язання, зазначеного в п.4 цього Договору. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за Основним Договором в повному обсязі.

За ст.4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником згідно Основного Договору у сумі в гривневому еквіваленті, що за офіційним курсом Національного банк України, який на день підписання договору становив 1 200 000 доларів США, а також за відшкодування Кредитору збитків та сплату неустойки.

Судом встановлено, що зобов`язання за Основним договором боржником та/або поручителем не виконані, оплата вартості поставленого товару не здійснена і у зв`язку з цим 04 травня 2020 року позивач на адресу відповідача направив вимогу про усунення порушень за договором поруки від 04 травня 2020 року та 05 червня 2020 року вимогу кредитора за договором поруки від 06 грудня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., зареєстрованим в реєстрі за №1675.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників у відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За п.2 ч.2 ст.543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами,

З огляду наведене, оскільки відповідачка не виконує умови договору в добровільному порядку і сума заборгованості за договором поруки складає 31 929 360 грн., що станом на 24 червня 2020 року за офіційним курсом Національного банку України складало 1 200 000 доларів США, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказана підлягала примусовому стягненню.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: