Справа № 350/2073/21
Провадження № 22-ц/4808/619/22
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду 14 лютого 2022 року, ухвалене суддею Пуликом М.В. у селищі Рожнятів, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову посилалась на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають сина, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час судом розглядається справ за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки регулярно працює на сезонних роботах та має високу заробітну плату. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 14 лютого 2022 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, починаючи з 09.12.2021 року і до повноліття дитини. Виконання рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження обставин справи, ненадання належної оцінки доказам, які мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Вважає, що суд не врахував відсутність доказів його високих доходів, не взяв до уваги його матеріальне становище. Стверджує, що сам факт його перебування за кордоном не є доказом високих доходів, про які зазначає позивач, і наведене підтверджується судовою практикою.

Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів отримання ним доходів, які були б співмірними заявленому розміру аліментів.

Вказує, що він не відмовляється від участі у вихованні та утриманні сина по мірі своїх фінансових можливостей. Однак обов`язок по утриманню дитини не лежить виключно на платнику аліментів, а норми законодавства закріплюють спільну участь батьків в утриманні дітей.

Просить рішення Рожнятівського районного суду від 14 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно із дня звернення до суду до досягнення сином повноліття.

Позивач ОСОБА_2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26.10.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26.10.2013 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.11.2015 року (а.с. 7).

Згідно Довідки Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області від 29.11.2021 року №1163 та Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №55 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом з матір`ю позивачем у справі по АДРЕСА_1 (а.с. 4, 5).

Відповідно до копії перекладу Договору купівлі-продажу автомобіля від 15.01.2021 року ОСОБА_5 придбав автомобіль в Республіці Польща (а.с. 8).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Однак позивач в процесі розгляду справи не довела можливість відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 5000,00 грн. на дитину. Тому, враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повнолітня.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Такі ж положення закріплені і в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів в сумі 3000,00 грн. щомісячно на дитину.

Оскільки дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем, а відповідач у свою чергу є працездатною особою молодого віку, інших осіб на утриманні не має, то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про його обов`язок утримувати свою неповнолітню дитину.

Твердження апелянта про те, що за своїм матеріальним становищем він не має можливості щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3000,00 грн., є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно час від часу виїжджає за межі України, де працює, придбаває майно, і цієї обставини відповідач не заперечив, а фактично визнав, зазначивши, що сам факт його перебування та праці за кордоном не є доказом високих доходів.

Будь-які інші докази, які б доводили неможливість апелянта сплачувати аліменти у визначеному оскаржуваним судовим рішенням розмірі, в матеріалах справи відсутні.

При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд керувався інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, та рівним обов`язком матері та батька утримувати свою дитину.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду 14 лютого 2022 року без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 21 червня 2022 року.