Справа №173/294/21
Провадження №2/173/29/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю : позивача - ОСОБА_1

Представника відповідача адвоката Серебрякова Е.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пр. припинення права власності у спільному майні та стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про припинення права власності особи на частку у спільному майні та стягнення шкоди до відповідача ОСОБА_2

30.03.2021 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

11.03.2021 року позивачем подана заява про доповнення резолютивної частини позовної заяви.

01.04.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження з викликом сторін на 02.06.2021 року.

02.06.2021 року від позивача надійшли заперечення на відзив

02.06.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 01.09.2021 року.

04.06.2021 року від позивача надійшли заперечення на відзив

01.09.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 11 листопада 2021 року.

11.11.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 24.01.2022 року.

24.01.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 22.02.2022 року.

22.02.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 06.04.2022 року.

18.03.2022 року позивачем надані чеки про внесення грошової суми вартості частки майна на депозитний рахунок суду відповідні до оцінки вартості майна, наданої відповідачем.

08.04.2022 року розгляд справи в с удовому засіданні відкладений до 15.06.2022 року в зв`язку з неявкою представника відповідача.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

15.06.2022 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення.

Згідно поданої позовної заяви з урахуванням доповнень позивач просить: припинити право спільної часткової власності відповідача на Ѕ частину у житловому будинку садибного типу загальною площею 23.1 кв. м., з надвірними та господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0.1368 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок внесення нею грошових коштів в сумі 5 775 грн., на депозитний рахунок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ;

Припинити право володіння та користування відповідача земельною ділянкою розміром 684 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , встановленого рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2014 року по справі № 173/68/14-ц;

Визнати за нею право повної одноосібної власності в цілому на весь житловий будинок садибного типу з надвірними та господарськими будівлями і спорудами загальною площею23.1 кв. м., розташованого на земельній ділянці загальною площею 0.1368 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що враховує частку, що належала відповідачці;

Визнати за нею одноосібне право володіння та користування земельною ділянкою загальною площею 0.1368 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що враховує частку, що належала відповідачці;

Стягнути з відповідачки на її користь майнову шкоду в розмірі 76 600 грн. і моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., шляхом утримання 25 % з доходів в тому числі з пенсії..

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 14.01.2021 року вона є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: : АДРЕСА_1 на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 2-129/2011 від 17 березня 2011 року та рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 173/68/14-ц від 11.11.2014 року.

Крім неї співвласником Ѕ частини даного будинку є відповідач, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданому державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 03.12.2020 року.

Користування спільним сумісним майном вона вважає неможливим, так як це суперечить її інтересам власника. Так, після смерті її колишнього чоловіка, ОСОБА_3 , його сестра, яка одноособово прийняла спадщину та є відповідачем у даній справі розпорядилась забрати належне їй майно та заощадження, придбані поза шлюбу, з даного будинку та доручила це зробити ОСОБА_4 , і ОСОБА_5 .

Майно, яке було самовільно забрано (вкрадено) складається з наступного та підтверджується квитанціями:

1. ОСОБА_6 разом із сумкою до ноутбуку, мишкою А4 ТЕ, кабелем USB та МФУ HP PSC 318 (чек № ) на загальну суму 3 802.26 грн;

2. Телевізор LED MEREDIAN L ( чек № 55861) на суму 3 783 грн. ;

3.Холодильник KRISTAL RS3 ( чек № 30647) на суму 5 666 грн. ;

4.Швейна машинка Brother RS (чек 35863) на суму 1 797.00 грн.;

5.Пилосос Fіlіps FS 8144 (чек 35863) на суму 1 299.00 грн.;

6.Витяжка кухонна Pyramida CXW- KN60WH (чек 35863) на суму 1 139 грн.;

7.Кріплення для LCD Arthou se art 330 (чек 35864) на суму 439.00 грн.;

8.Дошка прасувальна Evro G OLD 20430F 6М ( чек 35864) на суму 379.00 грн.;

9.Кавомолка BOSH MK M6000 ( чек 35864) на суму 149.00 грн.

10.Сковорода Tefal 040111/24( чек 35865) на суму 199.00 грн.

11. Сковорода Tefal 040111/22( чек 35865) на суму 179.00 грн.;

12. Ваги кухонні DEX DSK301 ( чек 35865) на суму 85.00 грн.;

13.Кришка Tefal 040111/24 ( чек 35865) на суму 89 грн.;

14.ДВД програвач ВВК DVP (чек № 44446) на с уму 339.00 грн.;

15.Золота прикраса печатка 585 проби вагою 3.86 гр., на суму 2 509.00 грн.;

16.Золота прикраса підвіска 585 проби вагою 0.78 гр., на суму 507 грн.;

17. Автомобіль ВАЗ 2101 зеленого кольору;

18.Будівельні матеріали: шифер (чек № 182-4095), металопрофіль (чек 45220) на суму 19 682 грн.

19.Особисті заощадження на суму 35 000.00 грн.

За фактом злочину вона звернулась до органів прокуратури в Дніпропетровській області, але отримала листа від 28.04.2020 року про те, що в діях відповідачки не вбачається ознак кримінального злочину.

Окрім матеріальної шкоди їй спричинена моральна шкода, яка виражається у переживанні, насторозі, тривозі, емоційних реакціях при згадуванні, знижений і нестійкий настрій, порушення сну, неприємних сновидіннях. Вона хвора людина, інвалід другої групи, а тому дуже болісно переживає наслідки правопорушення, яке вчинила ОСОБА_2 . Всі ці відчуття відобразились на її самопочутті і вона змушена довгий час приймати заспокійливі медичні препарати.

Крім того спільне користування житловим будинком є неможливим, оскільки за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 173/68/14-ц від 11 листопада 2014 року були враховані судові будівельно-технічні експертизи про порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 та вирішено, що неможливо визначити навіть порядку користування житловим будинком у зв`язку з тим, що будинок має лише одну житлову кімнату, а тому іншому співвласникові неможливо виділити жодного житлового приміщення.

Даним судовим рішенням було вирішено встановити наступний порядок володіння та користування спільним частковим майном, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 залишити в спільному користуванні власників. Встановити межу володіння та користування земельною ділянкою площею 1 368 кв.м., виділити їй у володіння та користування земельну ділянку площею 684 кв. м., з боку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_7 , виділити у володіння та користування земельну ділянку площею 684 кв. м., з боку АДРЕСА_1 .

Зазначені вище обставини і стали підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що у спірному домоволодіння частки його довірительниці і позивачки є рівними, тому належна його довірительниці частка не може вважатись незначною. Порядок користування спірним будинком та земельною ділянкою позивачкою та бувшим співвласником встановлений рішенням суду. Факт неможливості спільно володіти та користуватись спільним домоволодінням позивачкою не доведений. Факт спричинення позивачці майнової шкоди є недоведеним, оскільки позивачка не довела факт , що зазначені у позовній заяві речі були забрані відповідачкою. А вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способами захисту порушених цивільних прав позивачем визначено припинення права власності на частку в нерухомому майні .

Судом встановлено, що позивач є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 2-129/2011 від 17 березня 2011 року та рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 173/68/14-ц від 11.11.2014 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та копіями рішень суду

Співвласником іншої Ѕ частини зазначеного будинку є відповідач, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданому державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 03.12.2020 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позивачка просить припинити право спільної часткової власності на зазначений вище житловий будинок, оскільки вважає що спільне користування власністю є неможливим та суперечить її інтересам, як власника частини домоволодіння, оскільки відповідачка самовільно заволоділа (здійснила крадіжку) належного їй майна, крім того будинок є неподільним

В силу положень ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як передбачено ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 року № 6-37 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. При цьому висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Верховний Суд при розгляді справи № 347/2115/17 (касаційне провадження № 61-42572св18) у постанові від 12 серпня 2020 року щодо припинення права на частку в майні погодився з рішенням судів першої та апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог, та виклав наступ ний висновок: «Устатті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо:1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із наведених норм права вбачається, що законодавцем передбачено обставини, з огляду на існування яких суд може припинити право особи на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Як встановлено із наданих суду доказів і позивач і відповідач є власниками рівних часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Кожному належить по Ѕ частки зазначеного домоволодіння. Тобто частки кожного із співвласників спірного домоволодіння є рівними.

Будинок має незначну площу та частки в даному будинку не можуть бути виділені в окрему одиницю та неможливо визначити порядок користування зазначеним будинком. Оскільки останній має всього одну кімнату, що підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2014 року і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Також судом встановлено, що позивачка внесла на депозитний рахунок суду загальну суму 17 372 грн., вартості Ѕ частки зазначеного вище будинку відповідно до наданого відповідачкою звіту про оцінку майна, що підтверджується копіями квитанції № 38 від 15.02.2021 року та № 50 від 15 березня 2022 року.

Проте представник відповідача в судовому засіданні пояснив , що його довірителька заперечує проти припинення права власності на частку в спільному частковому майні та отриманні грошової компенсації, так як бажає володіти такористуватись належною їй частиною спірного домоволодіння.

Крім того позивачем не надано доказів того, що припинення права власності відповідача на належну їй частину домоволодіння не завдасть істотної шкоди інтересам іншого співвласника, тобто відповідача.

Виходячи з вищенаведених правових позицій Верховного Суду України наведені в його постановах вбачається, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Так, наявність в співвласників іншого майна безумовно не свідчить про те, що припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки позбавлення особи значної ( за даним спором Ѕ ) частки у спільному майні не може не завдати істотної шкоди, а отримання коштів за позбавлення права власності на частину житла не є спів мірним.

За даних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині припинення права власності відповідача на належну їй частину будинку та господарських споруд в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо припинення права володіння та користування відповідача на Ѕ частину присадибної земельної ділянки, оскільки згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2014 року визначений порядок володіння та користування зазначеною земельною ділянкою між позивачем та попереднім власником і доказів неможливості спільного володіння та користування зазначеним майном суду не надано. Також в позовній заяві не наведено обґрунтувань припинення за відповідачем такого права. В свою чергу земельна ділянка є складовою частино поняття «садиба», тому відмова у задоволенні вимог щодо припинення власності відповідача на належну їй частину будинку та господарських споруд в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 є підставою і для відмови у задоволення позовних вимог щодо припинення права володіння та користування присадибною земельною ділянкою.

Позивачка також просить стягнути з відповідачки спричинену їй майнову шкоду, яка за обґрунтуваннями позивача полягає у тому, що після смерті колишнього чоловіка позивачки, ОСОБА_3 ,, відповідачка розпорядилась забрати належне позивачці майно, перелік якого наведений в позовній заяві, та заощадження, придбані поза шлюбу, з будинку за адресою: АДРЕСА_1 та доручила це зробити ОСОБА_4 ,. і ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснила, що позивачка є її бабусею. Позивачка проживала з ОСОБА_3 , в належному йому будинку по АДРЕСА_1 . В 2011 році її бабуся продала свій бізнес та отримані кошти вклала в придбання побутової техніки і будівельних матеріалів, які зберігала в будинку по АДРЕСА_1 . Крім того бабуся збирала кошти на нещасний випадок, який може трапитись та також зберігала їх в зазначеному будинку. Коли ОСОБА_3 , помер бабусі було погано, вона прийшла до них додому та деякий час там була. Потім вони хотіли потрапити до будинку, але ключі були в сусідів. Коли її бабусі віддали ключі, то в будинку вже нічого не було. В будинку була побутова техніка: телевізор , холодильник, пічка, золоті вироби печатка та підвіска та 35 000.00 грн.

Проте суд критично відноситься до показань даного свідка, який перебуває в родинних відносинах з позивачкою та є особою заінтересованою у вирішенні спору.

Позивачем надані докази на придбання речей зазначених в позовній заяві, окрім автомобіля. Проте не надано будь-яких належних та допустимих доказів про те, що зазначені речі перебували домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданих суду фотознімків вбачається, що в будинку є стара газова плитка, але що дана плитка була облаштована кухонною витяжкою з фотознімку не вбачається, оскільки не видно місця де була вона розташована, будь-яких отворів та обладнань, що відводились від витяжки, тощо.

Крім того із наданих суду фотознімків вбачається, що будинок є старим занедбаним, майже зовсім невмебльованим, що ставить під сумнів сам факт проживання в даному будинку і зберігання в ньому сучасних дорогоцінних речей.

Крім того в самій позовній заяві позивачка посилається на те, що перераховані в позовній заяві речі були забрані не особисто позивачкою, а гр. ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , тобто ОСОБА_2 , при навіть при підтвердженні факту, що зазначене в позові майно було в будинку та було забране саме даними особами, буде неналежним відповідачем у справі.

Оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивачем не надано доказів, як неправомірності дій відповідача, щодо вилучення (крадіжки) речей позивачки, так і спричинення їй матеріальної і моральної шкоди. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, враховуючи, що судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на рахунок держави.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , про припинення права власності у спільному майні, визнанні права приватної власності на майно та стягнення майнової і моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти, внесені на депозитний рахунок суду: UA 0017442 , код отримувача 26239738, банк отримувача 820172, отримувач ДКСУ м. Київ, призначення платежу:*;101; НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ; оплата застави за частку майна., за квитанцією № 38 від 15 лютого 2021 року АТ «ОЩАДБАНК» в сумі 5 775.00 ( п`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн., і за квитанцією № 50 від 15 березня 2022 року АТ «ОЩАДБАНК» в сумі 11 597.00 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22.06.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 22.06.2022 року

Дата набрання законної сили: 23.07.2022 року