Справа № 953/3376/22
УХВАЛА

"16" червня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду в системі «Електронний суд» надійшла вказана заява, в якій представник заявника адвокат Шеленін А.І. просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження. В обґрунтування підстав посилається на наступне. 27.05.2022 заявнику було відмовлено у перетині державного кордону у зв`язку з наявністю у базі даних відомостей щодо ухвали Київського районного суду м. Харкова від 20.05.2015, якою ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України на підставі подання державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Харківській області. На виконанні ВПВР УДВС ГУЮ у Харківській області перебувало ВП №42878960 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором безвідсоткової позики, яке відповідно до відомостей АСВП на даний час є завершеним. Про вказане заочне рішення ОСОБА_1 нічого не було відомо, та останній є батьком багатодітної сім`ї. Фінансовий стан родини ОСОБА_1 на разі є тяжким, оскільки сім`я ОСОБА_1 перебуває за кордоном, та матір дітей не в змозі влаштуватись на роботу у зв`язку з тим, що не може покинути дітей.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, заяву підтримав, та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений судом у встановленому законом порядку.

07.06.2022 року вказана заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А.

Судом встановлено, що на виконанні у ВПВР УДВС ГУЮ у Харківській області перебувало ВП №42878960 з примусового виконання виконавчого листа виданого Дзержинським районним судом м. Харкова по справі №638/3545/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором безвідсоткової позики, яке відповідно до АСВП станом на 04.06.2022 є завершеним.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.05.2015 року по справі №640/8722/15-ц, н/п 6/640/218/15 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань покладених на нього рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2013 року №638/3545/13-ц.

27.05.2022 ОСОБА_3 було відмовлено у перетині державного кордону України.

ОСОБА_1 є батьком багатодітної сім`ї.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) нині діючим Цивільним процесуальним кодексом України передбачені у Розділі VІ, норма статті 441 якого регулює тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України.

Так, відповідно до положень статті 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної

особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Відповідно достатті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» . Статтею 6 зазначеного закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі Гочев проти Болгарії Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою Напияло проти Хорватії (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою Луордо проти Італії (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-ІХ), рішення Європейського Суду за справою Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою Рінер проти Болгарії , § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх

обґрунтованості (вказане вище рішення Європейського Суду за справою Рінер проти Болгарії , §124 і вказане вище рішення Європейського Суду Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии , §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою Сіссаніс проти Румунії ), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

За таких обставин, зважаючи на те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, що застосовується на стадії виконання судових рішень, яка на даний час завершена відповідно до відомосте АСВП.

А тому, накладене ухвалою суду від 20.05.2015 року тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України на даний час суд вважає надмірним заходом обмеження його прав, тому воно підлягає скасуванню, а заява задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року по справі №640/8722/15-ц, н/п 6/640/218/15.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 16 червня 2022 року.

Суддя Г.А. ЗУБ