Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/162/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Навроцької Т.В.

представника відповідача

адвоката Верещагіної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 09.04.2009р. перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке перетворене у Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

З 01.11.2019р. позивач обіймає посаду провідного інженера групи експлуатації підстанції відділу підстанцій Департаменту експлуатації Дирекції експлуатації та розвитку мережі.

15.12.2021р. позивача наказом директора з управління персоналом Дирекції управління персоналом №1801-к відсторонено від роботи без збереження зарплати з 16.12.2021р. до усунення причин, передбачених п.п.4.2 п.4 наказу №673 від 18.11.2021р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», а саме на час дії карантину, встановленого КМУ відсутності щеплення від «COVID-19» та надання документів відповідно до п.2 зазначеного наказу (підтверджуючих документів про повну або часткову вакцинацію проти «COVID-19» або довідку про абсолютні протипоказання для проведення щеплень або про відтермінування вакцинації в термін до 09.12.2021р.).

Виданню вказаного наказу передувало винесення відповідачем в особі Голови правління Кудрицького В.Д. наказу №673 від 18.11.2021р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти «COVID-19» з правовими підставами зазначено п.41-6 постанови КМУ від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зі змінами та доповненнями, наказ МОЗ №2153 від 04.10.2021р. «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» за змінами та доповненнями, внесеними наказом МОЗ від 01.11.2021р. №2393 «Про затвердження змін до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» в частині доповнення Переліку пунктом, який передбачає обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на період дії карантину, встановленого КМУ, працівників підприємств, установ та організацій, включених до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015р. №83.

До відсторонення 08.12.2021р. позивачу було вручене повідомлення про надання відповідачу до 09.12.2021р. підтверджуючих документів про повну або часткову вакцинацію проти «COVID-19» або довідку про абсолютні протипоказання для проведення щеплень або про відтермінування вакцинації.

Отже, позивач вважає, що наказ від 15.12.2021р. №1801-к є незаконним та підлягає скасуванню з нарахуванням та виплатою позивачу середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу. Також позивач вважає, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження; рішення про відсторонення працівників прийнято у формі постанови КМУ та у спосіб, що не відповідають вимогам Конституції України в поза межами конституційних повноважень КМУ; відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовились від вакцинації проти «COVID-19». Вказує, що відповідач виніс оскаржувані накази про відсторонення на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти «COVID-19», виданого закладом охорони здоров`я.

Оскільки під час незаконного відсторонення позивача від роботи він не мав професійної взаємодії та не отримував зарплату, що грубо порушило його конституційне право, то для забезпечення цього права позивача, необхідно зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Таким чином, позивач вважає, що ним обрано вірний спосіб захисту порушених прав, а тому просить суд, - визнати незаконним і скасувати наказ від 15.12.2021р. №1801-к про відсторонення його від роботи без збереження зарплати; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час незаконного відсторонення на підставі наказу від 15.12.2021р. №1801-к з дня незаконного відсторонення від роботи до дня фактичного допущення до роботи.

Ухвалою суду від 12.01.2022р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначено, що наказом Голови правління НЕК «Укренерго» видано наказ №673 від 18.11.2021р. про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19». Даним наказом зобов`язано усіх працівників підприємства надати до відділу адміністрування та обліку персоналу та інших підрозділів документи, що підтверджують отримання повного курсу вакцинації та/або одну дозу дводозної вакцинації від «COVID-19», включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від «COVID-19», однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволенних для використання в надзвичайних ситуаціях; довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджених наказом МОЗ України від 16.09.2011р. №595 та/або про відтермінування вакцинації.

Листом від 08.12.2021р. позивача було повідомлено про необхідність виконання наказу №673 від 18.11.2021р. та повідомлено, що у разі його невиконання та ненадання документів, передбачених у п.2 даного наказу, позивача буде відсторонено від роботи без збереження зарплати, з яким позивач ознайомився в той же день 08.12.2021р.

Зазначено, що позивачем наказ №673 виконаний не був, у зв`язку з чим 15.12.2021р. наказом директора з управління №1801-к його було відсторонено від роботи без збереження зарплати з 16.12.2021р. до усунення причин, передбачених п.п.4.2 п.4 наказу №673 від 18.11.2021р.

Вважає доводи позивача безпідставними; при відстороненні позивача від роботи не були порушені норми законодавства; доказів наявності у позивача протипоказань, останнім надано не було; за позивачем збережено робоче місце і відсторонення не є дисциплінарним стягненням; обмеження мають тимчасовий характер; НЕК «Укренерго» включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Отже, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив позивачем подана не була.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи, викладені у позові. Крім того, зазначили, що наказом від 15.12.2021р. відповідачем порушено процедуру (встановлено короткий строк для надання від лікаря документів про вакцинацію, в т.ч. документів, що у нього протипоказання). Не було встановлено чіткі регламентні норми. По законодавству ковід не включено до щеплень. Відповідач на час винесення наказу від 15.12.2-21р. не перевірив, чи мав позивач хвороби чи протипоказання, чи мав умисел, чи ухилявся від вакцинації. Вважають, що відсторонення можливе лише на підставі закону, а не на підставі постанови КМУ. В подальшому, після винесення наказу та відсторонення, позивач також не подав документи, що свідчать про наявність у нього протипоказань. Позивач не чинив загрозу іншим працівникам, оскільки з 25.01.2021р. по 15.12.2021р. працював дистанційно, відповідно до заяви, у м. Черкаси за місцем свого проживання. З 01.12.2021р. по 14.12.2021р. позивач перебував у відпустці. 08.12.2021р. він отримав листа з підприємства і ознайомився із ним. Перед відпусткою керівник підприємства повідомив про необхідність з`явитися до м. Києва для отримання документів у кадровика. 14.12.2021р. він прибув на роботу і 15.12.2021р. він ознайомився із наказом про відсторонення з 16.12.2021р. Крім того, 16.12.2021р. ним отриманий наказ про відсторонення. До 01.03.2022р. позивач не працював, а 01.03.2022р. був поновлений на роботі на час воєнного стану. Позивач вважає, що нікого не наражав на хворобу, т.ч. працював віддалено. Крім того, позивач зазначив, що у нього не було часу ходити по лікарнях та роботи щеплення. Судові витрати - сплачений судовий збір 908грн. 00коп. просили стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи відзиву. Вважає, що підприємство виконало вимоги чинного законодавства; при відстороненні позивача від роботи відповідачем не було допущено порушень норм законодавства; на час розгляду справи позивачем також не надано документів про вакцинацію чи про наявність протипоказань за станом здоров`я. Посада позивача включена до переліку працівників, які повинні були здійснити щеплення або надати документи про наявність протипоказань. Трудові права позивача порушені не були, його не звільнено з роботи, а тому відсутні підстави для виплати йому середнього заробітку. На час вирішення спору наказ №673 не скасований і є чинним. Наказом №101 від 16.03.2020р. передбачено виконання роботи дистанційно, але за п.2.6 позивач зобов`язаний прибути, і тому не виключалась можливість прибуття його за місцем роботи, а тому не будучи вакцинованим він не міг би працювати на підприємстві.

Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за таких обставин:

встановлено, що ОСОБА_1 з 01.11.2019р. обіймає посаду провідного інженера групи експлуатації підстанції відділу підстанцій Департаменту експлуатації Дирекції експлуатації та розвитку мережі, відповідно до наказу №1625-к від 25.10.2019р.

Головою правління НЕК «Укренерго» Кудрицьким В.Д. 18.11.2021р. видано наказ №673 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти «COVID-19» з правовими підставами, як зазначено на виконання п.41-6 постанови КМУ від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зі змінами та доповненнями, враховуючи наказ МОЗ №2153 від 04.10.2021р. «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» зі змінами та доповненнями, внесеними наказом МОЗ від 01.11.2021р. №2393 «Про затвердження змін до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, в частині доповнення Переліку пунктом, який передбачає обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на період дії карантину, встановленого КМУ, працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015р. №83 та з метою забезпечення епідемічного благополуччя працівників НЕК «Укренерго», попередження інфекцій.

Цим наказом, зокрема п.1 передбачено, що його слід довести до відому всіх працівників з 09.12.2021р., тобто з дати набрання чинності наказу МОЗ України №2153 від 04.10.2021р., в т.ч. НЕК «Укренерго», які підлягають обов`язковому профілактичному щепленню, за відсутності абсолютних протипоказань.

Також п.2 даного наказу №673 зобов`язано усіх працівників підприємства надати до відділу адміністрування та обліку персоналу та інших підрозділів документи, що підтверджують отримання повного курсу вакцинації та/або одну дозу дводозної вакцинації від «COVID-19», включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від «COVID-19», однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволенних для використання в надзвичайних ситуаціях; довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджених наказом МОЗ України від 16.09.2011р. №595 та/або про відтермінування вакцинації - у термін до 09.12.2021р.

Крім того, відповідно до п.п. 4.2 п.4 цього наказу передбачено, що директору управління персоналом слід здійснити підготовку проекту наказу та вжити заходів щодо відсторонення працівників від роботи (виконання робіт) у встановленому законодавством порядку до усунення причин відсторонення від роботи (виконання робіт), а саме: закінчення дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; надання документів згідно з п.2 цього наказу. Установлено, що п.п.4.2 п.4 цього наказу набирає чинності одночасно з набранням чинності наказу МОЗ України від 01.11.2021р №2393.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач 08.12.2021р. ознайомився із листом, адресованим на його ім`я від 08.12.2021р. про повідомлення щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, тобто із змістом наказу №673 від 18.11.2021р.

15.12.2021р. наказом директора з управління персоналом Дирекції управління персоналом №1801-к відсторонено ОСОБА_1 від роботи без збереження зарплати з 16.12.2021р. до усунення причин, передбачених п.п.4.2 п.4 наказу №673 від 18.11.2021р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», а саме, - на час дії карантину, встановленого КМУ, відсутності щеплення від «COVID-19» та надання документів відповідно до п.2 зазначеного наказу (підтверджуючих документів про повну або часткову вакцинацію проти «COVID-19» або довідку про абсолютні протипоказання для проведення щеплень або про відтермінування вакцинації в термін до 09.12.2021р.). Із наказом позивач був ознайомлений 16.12.2021р., про що мається розписка.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі заяви від 15.11.2021р. та наказу №8139-ке/в від 16.11.2021р. перебував у відпустці з 01.12. по 14.12.2021р.

Також на підставі наказів по підприємству, починаючи з 16.03.2020р. встановлена можливість виконання працівниками НЕК «Укренерго» трудових обов`язків за місцем постійного проживання або перебування за погодженням з безпосереднім керівником. При цьому, перший такий наказ №101 був виданий 16.03.2020р. Відповідно до п.2.6 наказу, працівники, які виконуватимуть трудові обов`язки за місцем постійного проживання або перебування необхідно забезпечити неухильне дотримання вимог законодавства про охорону праці (термін постійно) за викликом безпосереднього керівника прибути за місцем основної роботи.

Всі послідуючі аналогічні накази по підприємству виносились на підставі наказу №101 від 16.03.2020р. протягом продовження терміну карантину. Крім того, слід зазначити, що наказ №101, зокрема п.2.6 є чинним і станом на 24.03.2022р., враховуючи наказ №128 від 24.03.2022р.

Відповідно до наказу від 01.03.2022р. №226-к зупинена дія наказу №1801-к від 15.12.2021р. до завершення воєнного стану в Україні.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1 ст. 3 КЗпП України). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 5-1 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконному звільненні, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи; на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998р. №12-рп/18 (справа №17/81-97, №1-1/98) у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство"), зазначено, що термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У Кодексі законів про працю України термін "законодавство" в цілому вживається у широкому значенні, хоча його обсяг чітко не визначено.

Нормативні акти Президента України як глави держави (стаття 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) обов`язкові до виконання на території держави (статті 106 і 117 Конституції України), вони встановлюють загальнообов`язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною законодавства України. Частиною національного законодавства є також, відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає і в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак, при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Залежно від причин відсторонення заробітна плата на цей період не зберігається, хоч у деяких випадках виплачується допомога за рахунок коштів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або ж нараховується середній заробіток.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. У разі, коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, складається акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення вимог статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.п. «а», «б» ст. 10 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Постановою КМУ №1236 від 09.12.2020р. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 19.12.2020 р. по 31.12.2021р. установити на території України карантин.

Відповідно до п.41-6 цієї постанови, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Наказом МОЗ України №2153 від 04.10.2021р. «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який зареєстрований в МЮУ 07.10.2021р., і який набрав чинності 08.11.2021р.,- визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015р. №83 (п.6 переліку), у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16.09.2011р. №595, зареєстрованого в МЮУ 10.10.2011р. за №1161/19899 (в редакції наказу МОЗУ від 11.10.2019р. №2070).

За результатами розгляду справи встановлено, що підприємство НЕК «Укренерго», де працює ОСОБА_1 , включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Крім того, дослідивши докази по справі, слід зазначити, що докази, які надані позивачем та відповідачем і досліджені судом, є належними, допустимим та достовірними, у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, а також подані до суду із дотриманням вимог ст. 95 ЦПК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не були порушені права позивача, оскільки останній завчасно, ще 08.12.2021р. був повідомлений і ознайомлений із наказом №673 від 18.11.2021р. про необхідність вакцинуватися або надати документи про наявність протипоказань за станом здоров`я. Між тим, станом на 15.12.2021р. позивач не виконав вимоги цього наказу, як і не довів поважності причин його невиконання, а тому з 16.12.2021р. був відсторонений від виконання роботи, на підставі наказу від 15.12.2021р. №1801-к без збереження зарплати. Крім того, суд вважає, що у позивача було достатньо часу, починаючи з 08.12. по 15.12.2021р. задля виконання вимог наказу №673 та, відповідно норм чинного законодавства, про які йому повідомлено роботодавцем. При цьому, у наказі №1801-к вказані підстави відсторонення та термін, на який позивач відсторонений, а саме, - до усунення причин відсторонення від роботи, передбачених п.п.4.2 п.4 наказу НЕК від 18.11.2021р. №673.

На думку суду, безпідставними є твердження позивача про те, що він виконував роботу дистанційно, а тому не міг нікого з працівників підприємства наражати на небезпеку, враховуючи норми п.2.6 наказу №101 від 16.03.2020р., який є чинним і станом на 24.03.2022р.

Обов`язок особи (працівника) здійснювати визначені законодавством щеплення також вбачається з п.п. «а», «б» ст. 10 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я».

Відтак, усі посилання позивача на те, що нормами законодавства не визначено наявності в нього обов`язку мати щеплення від COVID-19 є необґрунтованими. Крім того, станом на час виникнення спірних правовідносин, всі постанови КМУ, накази МОЗУ, про які зазначено вище, були чинними, а тому такими, що підлягали до виконання.

Також слід звернути увагу, що рішеннями ЄСПЛ визначено, що для забезпечення суспільного інтересу в дотриманні права на безпеку для здоров`я у аспекті забезпечення неможливості поширення інфекційної хвороби COVID-19, допускається пропорційне втручання в особисте право на повагу до приватного життя та отримання особою відповідного щеплення. Так, згідно із рішенням ЄСПЛ від 15.03.2012 у справі Соломахін проти України (заява №24429/03), обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Відповідно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення як в частині визнання наказу від 15.12.2021р. №1801-к незаконним та його скасування, так і в частині зобов`язання відповідача НЕК «Укренерго» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення. Доводи позивача є необгрунтованими та безпідставними і такими, що повністю спростовуються дослідженими доказами, наданими відповідачем.

Як на думку суду, ні діями, ні рішенням відповідача щодо відсторонення позивача від роботи, не були порушені трудові права останнього. При цьому, слід зазначити, що кожна людина самостійно розпоряджається власним життям і здоров`ям. Відмова від вакцинації однієї людини не повинна ставити під загрозу здоров`я всього суспільства. Обмеження прав осіб, які відмовилися від вакцинації за власним бажанням, а також накладення санкцій за таку відмову, не є проявом дискримінації. Інтереси суспільства є вищими над інтересом однієї людини, а тому впровадження обов`язкової вакцинації задля боротьби за громадське здоров`я не свідчить про порушення прав окремих людей.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 07.06.2022р.

Головуючий: С. М. Позарецька