Справа № 452/419/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"17" червня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря судового засідання Страхоцької Т.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в залі суду в м. Самборі Львівської області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ільківа Миколи Миколайовича до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Ільків М.М., звернувся з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що 16 листопада 2018 року приблизно о 01:05 год. в м. Самборі, на вул. Чорновола, 41, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Львова, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу «Зелена карта «PL|02|35505780» у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

18 травня 2021 року на адресу Моторно (транспортного) страхового бюро України (надалі МТСБУ) було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах доньки загиблого - ОСОБА_1 .

Загальна сума страхового відшкодування складала 89 352, 00 грн., з яких: 44 676,00 грн. - моральна шкода, 44 676,00 грн. - витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

24 травня 2021 року МТСБУ повідомило про те, що цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу «Зелена карта «PL|02|35505780» у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та скерувало страхову справу до відповідної страхової компанії.

Листом від 08 червня 2021 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, а також просило надати додаткові документи та інформацію до заяви про виплату страхового відшкодування.

09 листопада 2021 року на адресу ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було надіслано заяву про долучення документів, наявність яких вимагало ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у своєму листі від

08 червня 2021 року, серед яких була і копія постанови про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2021 року.

20 січня 2022 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовило у виплаті страхового відшкодування у розмірі заявленої суми, посилаючись на те, що у діях водія автомобіля марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 відсутня вина у події ДТП.

З таким рішенням ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про відмову у виплаті страхового відшкодування позивач погоджувався, вважав його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід ОСОБА_3 , а тому цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , в силу вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини водія.

Просить постановити рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ - 20782312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ):

- страхове відшкодування у розмірі 89 352 (вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві) гривень 00 копійок;

- пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі

734 (сімсот тридцять чотири) гривні 40 копійок, три відсотки річних у розмірі 110 (сто десять гривень) гривень 16 копійок, а всього разом - 844 (вісімсот сорок чотири) гривні 56 копійок;

- моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок;

- понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Представником відповідача, адвокатом Залевською Н.С., до суду подано відзив, в якому зазначено, що зі змісту отриманої постанови Головного управління національної поліції у Львівській області про закриття кримінального провадження № 0000602 від 30.10.2021 убачається, що пішохід ОСОБА_3 перебігав дорогу у невстановленому місці, чим порушив правила дорожнього руху і водій ОСОБА_2 був позбавлений технічної можливості уникнути на нього наїзду, а відтак, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КПК України. Інших документів, які б підтверджували вину водія ОСОБА_2 , зокрема, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, Страховику надано не було, який би встановлював вину водія транспортного засобу «OPEL SINTRA» н.з. НОМЕР_1 . Подію ДТП представник Відповідача вважає непереборною силою, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником Позивача подано до суду Акт №11-01 прийому-передачі наданих послуг до договору № Б/Н про надання правової допомоги від 26 жовтня 2021 року, яким підтверджувалися надані Позивачу правничі послуги у розмірі 7 500, 00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Предметом позову є вимога про відшкодування майнової шкоди - страхового відшкодування, а також відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов`язань.

Судом встановлено, що 16 листопада 2018 року, приблизно о 01:05 год., в м. Самборі, на вул. Чорновола, 41, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Львова, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який інаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження і помер на місці пригоди. Цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу «Зелена карта «PL|02|35505780» у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

З матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2021 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, а також просило надати додаткові документи та інформацію до заяви про виплату страхового відшкодування.

09 листопада 2021 року на адресу ПрАТ СК «ПЗУ Україна» надіслано заяву про долучення документів, наявність яких вимагало ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у своєму листі від 08 червня 2021 року, серед яких була і копія постанови про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2021 року.

20 січня 2022 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовило у виплаті страхового відшкодування у розмірі заявленої суми, посилаючись на те, що у діях водія автомобіля марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 відсутня вина у події ДТП.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 6 вказаного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду..

Згідно з ч.1 ст. 22.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як зазначено в ч.2 ст. 22.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до приписів статті 27 Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик відшкодовує особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові), або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконати інші умови договору.

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.( п. 3 ч. 1 ст. 998 ЦК України).

Відповідно до ст. 990 ЦК України та ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом Закону (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми.

В обгрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування Відповідач посилається на наявність провини пішохода ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Однак, це не відповідає дійсності, оскільки постановою про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2021 року у діях пішохода ОСОБА_3 не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також не зазначено, що вказана ДТП настала внаслідок грубої необережності чи умислу пішохода.

В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 6 вказаної Постанови передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позиція Верховного Суду викладена у постанові від 03.06.2020 р. у справі №345/3335/17 (провадження N 61-22598св18), у відповідності до яких порушення пішоходом ПДР не може бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки відповідач не довів наявності непереборної сили або умислу потерпілого в заподіянні зазначеної шкоди.

Згідно ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до роз`яснень, які викладені в п.7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але й бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.10.2021 року не вбачається, що дорожньо - транспортна пригода мала місце внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_3 .

Крім того, ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить виключний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. В даному переліку відсутня така підстави для відмови як відсутність вини у заподіювача шкоди.

З огляду на вище наведене, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді, покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу -Відповідача в повному обсязі.

Крім того, протиправна поведінка відповідача, яка виразилася у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування, призвела до душевних страждань позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Позивач оцінює моральну шкоду, завдану несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, у розмірі 10 000,00 грн. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у вище зазначеній сумі пов`язує з тим, що тривала боротьба за свої законні права виснажила позивача, вимагає від неї зусиль на вивчення законодавства та складення документів, сидіння біля комп`ютера, порушує звичний уклад сімейного життя.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином суд приймає до уваги те, що цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки "OPEL-SINTRA", д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу «Зелена карта «PL|02|35505780» у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Внаслідок ДТП, що трапилася 16 листопада 2018 року, донька загиблого - Позивач - отримала право на отримання страхового відшкодування, що складає 89 352, 00 грн., з яких: 44 676,00 грн. - моральна шкода, 44 676,00 грн. - витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше ніж 90 днів з дня отримання заяви про здійснення страхового відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 610, 611 ЦК України).

Згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому законом або договором.

Відповідно до ст. 36.5. Закону України "Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до висновків про правильне застосування норм права, що викладені у постанові від 16.05.2018 N 686/21962/15-Ц Великої палати Верховного суду:

38. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

39. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

40. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

41. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

42. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

43. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

44. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

45. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань."

Тобто, зобов`язання відшкодувати майнову шкоду, завдану майну фізичної особи (потерпілому) виникає (породжується) в особи, яка таку шкоду завдала, саме в момент спричинення шкоди. "Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою" п. 41 постанови від 16.05.2018 N 686/21962/15-Ц Великої палати Верховного суду).

Ураховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивач довела суду про підставність заявлених вимог щодо стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

У Постанові Верховного Суду від 16.04.2020р. по справі № 727/4597/19 колегією суддів зроблено висновки, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року

№ 148 оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, як випливає з вищевикладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.

Загальна сума витрат на правову допомогу складає 7500 гривень про що відповідно повідомлено відповідача, і в підтвердження представлено Акт №11-01 прийому-передачі наданих послуг до договору № Б/Н про надання правової допомоги від 26 жовтня 2021 року.

Зважаючи на викладені вище норми матеріального права, суд приходить до висновку, що на користь позивача позовні вимоги щодо відшкодування штрафних санкцій, моральної шкоди за несвоєчасну виплату страхового відшкодування та виплат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, суд всебічно та повно дослідивши обставини справи, надані докази та за своїм власним переконанням приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору в силу п. 2 ч. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ - 20782312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) страхове відшкодування у розмірі 89 352 (вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ - 20782312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 734 (сімсот тридцять чотири) гривні 40 копійок, три відсотки річних у розмірі 110 (сто десять гривень) гривень 16 копійок, а всього разом - 844 (вісімсот сорок чотири) гривні 56 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ - 20782312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ - 20782312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі

7 500 (сім тисяч п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

На рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ; Адреса проживання: АДРЕСА_1 ; Паспорт серії НОМЕР_3 , Самбірським МРВ УМВС України у Львівській області від 16 жовтня 2004 року; РНОКПП: НОМЕР_2

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»; ; Місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62.

Суддя