Справа № 562/3949/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"08" червня 2022 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасники справи: представник позивача-адвокат Бурма О.В.,

представники відповідача-адвокат Мосійчук А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про усунення перешкод та встановлення порядку користування спільним майном, -

в с т а н о в и в :

У поданій в жовтні 2018 року в суд заяві позивач ОСОБА_1 просить:

- усунути для неї перешкоди в користуванні приміщенням магазину та кафе з приміщеннями бенкетних залів загальною площею 277,7м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні ним, забезпечивши вільний необмежений доступ та безперешкодне здійснення підприємницької діяльності;

- встановити порядок користування вказаним вище приміщенням, відповідно до якого виділити їй в користування приміщення магазину (2 поверх), залишивши у спільному користуванні приміщення сходових клітин та санвузлів.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що їй на праві приватної власності належить 43/100 частки приміщення магазину і кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , яке на даний час перейменоване в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». З липня 2013 року вона зареєстрована фізичною особою-підприємцем для здійснення господарської діяльності в сфері роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах, надання послуг мобільного харчування, діяльності ресторанів та з цього часу здійснює підприємницьку діяльність у вказаних вище магазині та кафе. З жовтня 2017 року з метою розширення бізнесу, проведення ремонту та поповнення обігових коштів вона взяла в партнери ОСОБА_2 , якому на праві власності належить 57/100 частки приміщення цього ж магазину і кафе по АДРЕСА_1 . На даний час ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у доступі до належного їй майна та перешкоджає у здійсненні підприємницької діяльності, зокрема, замінив банківські термінали для оплати кредитними картками в магазині та кафе на свої, не надає інформації про фінансові результати діяльності кафе та магазину. Такими діями відповідач порушує її право на вільне користування спільним майном та обмежує у зайняття підприємницькою діяльністю.

Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року за клопотанням відповідача до участі в справі залучено як третю особу ОСОБА_3 , оскільки спірне майно позивача 43/100 частки приміщенням магазину і кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 ) є спільним майном подружжя.

Ухвалою суду від 28 січня 2019 року провадження у справі було зупинено до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та відновлено 25 травня 2021 року.

20 грудня 2021 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просить виділити їй в натурі належну на праві власності 21,5/100 частку спільного майна (59,7м2), а саме з приміщення магазину та кафе з приміщеннями банкетних залів по АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_2 з 26 вересня 1997 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність, спір між сторонами виник між суб`єктами господарської діяльності та у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності, а тому такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача заперечує щодо закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що позивач звернулася до суду як фізична особа з позовом до фізичної особи для захисту порушених її цивільних прав.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до ч.2 ст.50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №916/1261/18.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з липня 2013 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах, надання послуг мобільного харчування, діяльності ресторанів, яку не припиняла і дані обставини ствердно підтвердив у судовому засіданні її представник.

Статус фізичної особи-підприємця відповідача ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданим 14 квітня 2009 року, яке в судовому засіданні надав його представник на обґрунтування свого клопотання про закриття провадження у справі.

Спірні правовідносини між цими суб`єктами господарювання виникли під час та у зв`язку із здійсненням ними господарської діяльності в приміщенні продуктового магазину та кафе з приміщеннями бенкетних залів по АДРЕСА_1 , відповідно до яких позивачу чиняться перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності у цьому приміщенні, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Похідною вимогою від цього предмету спору є виділення частки в натурі чи встановлення, у разі неможливості такого виділення, порядку користування спірним майном між двома суб`єктами господарювання для подальшого здійснення ними саме підприємницької діяльності в приміщеннях продуктового магазину та кафе, які використовуються сторонами в комерційних цілях для надання послуг роздрібної торгівлі та харчування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що такі спірні господарські правовідносини між суб`єктами господарювання не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Крім того, згідно ч.4 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі, а інші судові витрати сторонами не заявлялися.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.255-256, 353 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання представника відповідача задоволити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про усунення перешкод та встановлення порядку користування спільним майном провадженням закрити.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч.2 ст.256 ЦПК України після закриття провадження по справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 13 червня 2022 року.

Суддя: