Справа № 552/314/22
Провадження №2/552/812/22
РІШЕННЯ

і м е н е м у к р а ї н и

01.06.2022 Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання - Іщенко Р.Р.,

учасники справи та їх представники:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - ОСОБА_2 , адвокат Якименко Віктор Валерійович,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - адвокат Пустяк Алла Володимирівна,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що у 2019 році відповідач запропонувала позивачу вселитися з сім`єю до належної їй на праві власності літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 на умовах надання їй побутової допомоги, проведення капітального ремонту літньої кухні та її облаштування під житло. А вона в свою чергу мала заповісти позивачу цю нерухомість. На підтвердження своїх дійсних намірів відповідач залишила заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла позивачу належне їй на праві власності нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

На виконання цього усного договору позивач разом з чоловіком ОСОБА_4 провели капітальний ремонт літньої кухні, облаштували її під житло та вселилися для проживання , внаслідок чого були понесені значні матеріальні витрати, на які збільшилася вартість вказаного майна, і які не можуть бути відокремлені від нього, тобто невід`ємні поліпшення.

Вартість цих невід`ємних поліпшень станом на 16 серпня 2021 року склала 252760,00 грн.

Ця літня кухня була облаштована під житлове приміщення, і в позивач з сім`єю проживали у ній півтора роки. Але у липні 2021 року відповідач в односторонньому порядку відмовилася від усного договору найму та направила письмову вимогу, у якій повідомила, що має намір використовувати літню кухню для власних потреб та вимагала в 15-денний виселитися з неї.

У зв`язку з цим позивач просила відповідача повернути витрачені кошти на невід`ємні поліпшення літньої кухні, що відбувалося не лише за її погодженням, а і за її підтримки. Повернути вартість невід`ємних поліпшень відповідач відмовилась, обґрунтовуючи це тим, що у них відсутній письмовий договір на їх проведення, а заповіт вона скасувала.

Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 252760,00 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди. Крім того, на відшкодування понесених нею судових витрат просила стягнути з відповідача на її користь 2527,60 грн. судового збору, витрати на проведення будівельно-технічної експертизи - 4500,00 грн., та витрати на правову допомогу - 10000 грн.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_3 надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог ОСОБА_5 заперечила.

У відзиві зазначила, що вона була власником 13/20 часток садибного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою.

В 2018 році позивач запропонувала ОСОБА_3 свою допомогу, оскільки остання проживала одна в будинку за адресою АДРЕСА_1 , і в силу свого віку, потребувала допомоги. Взамін запропонованої допомоги позивачка попросила скласти на неї заповіт на все майно, яке було у власності відповідача.

30 жовтня 2018 року відповідач склала на користь ОСОБА_5 заповіт. Але допомоги від позивача вона не отримувала.

На прохання позивача ОСОБА_3 із співчуття до неї, дозволила їй тимчасово пожити в своїй літній кухні. З травня 2020 року по 5 листопада 2021 року позивач разом із сім`єю з дозволу відповідача безоплатно тимчасово проживали в літній кухні. При цьому, вони були попереджені, що приміщення є нежитловим, і проживання в ньому є тимчасовим притулком.

З самого початку проживання в літній кухні позивач без дозволу власника приміщення демонтувала двері та поставила свої двері і свій замок.

Згодом відповідач помітила, що у літній кухні позивач без її дозволу змінила вікна. ОСОБА_3 почала заперечувати проти будь-якого ремонту, вказуючи, що не дає згоду на ремонт. Позивач ігнорувала всі заперечення відповідача і прохання не ремонтувати літню кухню.

На прохання відповідача щодо допомоги, ОСОБА_6 їй допомоги також не надавала.

Тому 09 жовтня 2020 року ОСОБА_3 заповіт на користь ОСОБА_7 скасувала.

Оскільки починаючи з жовтня 2020 року відносини між ними погіршились, відповідач неодноразово просила позивача звільнити належне їй приміщення.

Позивач відмовлялася звільнити приміщення та почала вимагати з відповідача грошові кошти за виселення.

30 вересня 2021 року ОСОБА_3 і ОСОБА_8 уклали договір міни, відповідно до якого будинок за адресою: АДРЕСА_1 перейшов у власність ОСОБА_8 , а відповідачу перейшла у власність квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

05 листопада 2021 року після втручання поліції, ввечері, після 19:00 години, ОСОБА_5 та її чоловік самовільно демонтували з приміщення літньої кухні двері, вікна, електричну проводку, всередині обідрали стіни, демонтували все обладнання (від`ємне та невід`ємне), яке було у приміщенні, залишивши руїни. Після цього вони залишили приміщення.

Таким чином жодних поліпшень майна відповідач за рахунок позивача не одержала. Жодного доказу, в підтвердження того, що відповідач безпідставно одержала майно без достатньої правової підстави від позивачки до позову не додано.

Тому відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 43-46).

Позивач, не погодившись з викладеним у відзиві, надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що зміст відзиву не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказала, що викладені у відзиві обставини є перекрученими, такими що не узгоджуються між собою, є суперечливими та не визнаються позивачем.

Зазначила, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача вона зазнала майнової шкоди та змушена була звернутися до суду з цим позовом .

Складення заповіту було особистою волею відповідача.

Саме відповідач запропонувала їм переїхати проживати в її домоволодіння. Оскільки літня кухня, яку вона виділила позивачу з сім`єю, була непристосована для постійного проживання, саме з її усної згоди вони проводили капітальний ремонт літньої кухні для можливості постійного проживання в ній.

У позивача не було жодних причин для того, щоб погано ставитися до відповідача. Натомість її чоловік проводив роботи на подвір`ї. Вони постійно привозили відповідачу з села продукти харчування, ніколи не брали за це ніяких коштів.

Але відповідач змінила своє ставлення до позивача і почала вимагати її виселення, хоча вона бачила і знала які кошти були витрачені на ремонт. Знала, що вони позичали кошти.

Відповідач тривалий час використовувала їх як безкоштовну робочу силу, щоб вони зробили літню кухню житловою.

Вона шляхом обману та зловживання довірою позивача значно покращила своє майно, щоб збільшити його вартість на ринку нерухомості.

Після цього вона скасувала заповіт.

Саме протиправна дія та бездіяльність відповідача як заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана позивачу, є наслідком саме такої протиправної поведінки відповідача .

Розмір завданої позивачу шкоди визначений висновком експерта.

Відповідь на відзив просила врахувати під час ухвалення рішення у справі (а.с. 89 - 90).

Відповідач, не погодившись з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, подала до матеріалів справи заперечення, пославшись на те, що ні позовні вимоги, викладені в позовній заяві, ні доводи, викладені у відповіді на відзив, не доведені в порядку, встановленому ЦПК України.

Зазначила, що відповідь на відзив містить інформацію про здійснення позивачем матеріальної допомоги на користь відповідача. При цьому жодних доказів надання такої допомоги не надано.

Кваліфікація правовідносин, на які вказує позивач, як деліктних правовідносин не має під собою ніяких підстав. Також належними доказами не доведено розмір шкоди.

Тому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Стягнути з відповідача на її користь 11550,00 грн. на відшкодування понесених відповідачем судових витрат (а.с. 100 - 101).

Ухвалою суду від 13 квітня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Пустяк А.В. про виклик та допит свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача, адвоката Якименка В.В. про залучення ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача (а.с. 114).

Інші заяви по суті справи або клопотання учасники справи суду не подавали.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, уповноваживши ОСОБА_2 та адвоката Якименка В.В. представляти її інтереси в суді.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_11 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Пустяк А.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, в їх задоволенні просили відмовити. При цьому посилались на обставини, викладені у відзиві та запереченнях.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. В заяві також зазначив, що позовні вимоги вважає законними та обґрунтованими (а.с. 140).

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Заслухавши представників позивача, відповідача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов в повному обсязі задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19 липня 2010 року Виконавчим комітетом Полтавської міської ради, була власником 13/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 82 - 83).

Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №748849 від 26 листопада 2009 року ОСОБА_3 належало також 3/5 частини земельної ділянки з кадастровим номером :11:002:0193 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 54-57).

На підставі договору міни, посвідченого 30 вересня 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., ОСОБА_3 поміняла належні їй 13/20 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та 3/5 частки земельної ділянки, на якій розташована вказана частина будинку, площею 0,1 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :11:002:0193, за адресою: АДРЕСА_1 на належну ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 61).

Також встановлено, що за згодою ОСОБА_3 позивач ОСОБА_5 з чоловіком ОСОБА_4 та з дитиною проживали у домоволодінні в літній кухні, яка перебувала в користуванні ОСОБА_3 , з 2020 року. Точного часу, з якого позивач з сім`єю проживала у вказаній літній кухні, судом не встановлено, оскільки сторони відповідними доказами цю дату не підтвердили.

Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з безоплатного користування належним відповідачу нерухомим майном (позичка).

Вказані правовідносини регулюються главою 60 Цивільного кодексу України.

Так, згідно частин 1 - 3 ст. 827 ЦПК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 828 ЦК України договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу, яка в свою чергу передбачає письмову форму такого договору.

Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 778 ЦК України (глава 58 ЦК України) наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Згідно частини 3 та частини 4 ст. 778 ЦК України якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі.

Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

За час проживання у вказаному домоволодінні позивач з чоловіком провели деякі ремонтні роботи та поліпшення літньої кухні.

Так, у позовній заяві позивач зазначила, що було зроблено невід`ємні поліпшення, зокрема:

виконано ремонт оздоблення стін приміщення;

виконано ремонт оздоблення та утеплення стелі приміщення;

виконана заміна віконних блоків на металопластикові;

виконана заміна зовнішніх і внутрішніх дверних блоків та ганку;

виконана заміна підлоги у кухні та ремонт підлоги у кімнаті;

виконаний капітальний ремонт (заміна) даху та покрівлі;

виконана заміна проводки та приладів електрообладнання;

улаштовано зовнішній водопровід до будівлі та внутрішній водопровід ;

споруджено вигреб з бетонних кілець та водовідведення будівлі.

Але доказів того, що було виконано саме такий перелік робіт, позивач суду не надала.

Відповідач в судовому засіданні визнала факт того, що позивачем з чоловіком здійснювались ремонтні роботи, але вона бачила лише заміну покрівлі, дверей, вікон, тобто виконання зовнішніх робіт. Але які роботи були проведені всередині літньої кухні, вона бачити не могла, оскільки позивач її всередину не пускала.

При цьому відповідач зазначила, що такі роботи зроблені без її згоди.

Коли вони виконувались, вона казала позивачу, що їх не потрібно робити, і що вона проти таких змін свого майна заперечує.

Рішення суду має ґрунтуватися лише на доказах. Але доказів наявності згоди власника на здійснення будь-яких поліпшень в домоволодінні сторони суду не надали.

Відповідно до ч. 4 ст. 778 ЦК України наймач, який без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, не має права на відшкодування їх вартості.

Оскільки доказів того, що поліпшення майна було здійснено за згодою власника, позивач суду не надала, відповідач категорично заперечує, що така згода нею надавалась, суд приходить до висновку, що позивач не має права на відшкодування поліпшень, зроблених без згоди власника.

На підтвердження вартості невід`ємних поліпшень позивачем додано висновок експерта №61 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_4 від 16 серпня 2021 року, виконаного судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем (а.с. 6-33).

Згідно вказаного висновку на основі виконаних розрахунків експерт встановив, що вартість будівельних матеріалів, конструкцій та робіт, затрачених на добудову, ремонт та поточну експлуатацію літньої кухні літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 (невід`ємних поліпшень), станом на дату проведення дослідження складає з урахуванням набутого фізичного зносу від експлуатації: 252760 (двісті п`ятдесят дві тисячі сімсот шістдесят) грн.

Але вказаний висновок експерта суд оцінює критично.

Так, згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок експерта №61 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_4 від 16 серпня 2021 року, виконаний судовим експертом Федоровим Д.Ф., не містить повідомлення, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 суду повідомив, що він не зазначив у вказаному висновку про попередження його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, оскільки експертиза ним проводилась не за ухвалою суду, а на замовлення особи.

Проте, як вбачається з ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, вимога зазначити, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, поширюється на всі висновки експертів, незалежно від того чи він виконаний на замовлення особи, чи за ухвалою суду про призначення експертизи.

Крім того, як вбачається з наведеного висновку, на вирішення експерта було поставлено питання щодо визначення вартісного розміру невід`ємних поліпшень літньої кухні літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , здійснених ОСОБА_4 з квітня 2020 року.

При цьому, як вбачається з висновку та як пояснив експерт в судовому засіданні, вихідні дані для висновку, як то попередній стан будівлі (приміщення), вид, об`єм, строки проведених робіт, кількість та вид використаних матеріалів, ним взяті з інформації, наданої замовником. При цьому технічна документація на домоволодіння та на досліджувану будівлю йому не надавалася.

З наведених підстав суд не бере до уваги вказаний висновок експерта.

Також встановлено, що 07 липня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з письмовою вимогою звільнити займане ними приміщення (а.с. 5).

05 листопада 2021 року відповідач з сім`єю звільнили приміщення літньої кухні.

При цьому, звільнивши це приміщення відповідачем та членами її сім`ї було демонтовано у ній вікна, двері, електричні розетки, вимикачі, лампи освітлення, сантехніку, пошкоджено покриття стін, підлоги, стелі, тощо.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами:

показаннями свідка ОСОБА_8 , який суду пояснив, що коли він на наступний день після виселення позивача зранку приїхав до належного йому домоволодіння, побачив в якому стані перебувала літня кухня, яку напередодні ввечері звільнила позивач. Зазначив, що вікон, дверей не було, шпалери були обідрані, зірваний гіпсокартон. Він зробив фото, в якому стані перебувало приміщення, які долучені до справи;

показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду повідомила, що зранку прийшла до дочки ОСОБА_9 , і на прохання ОСОБА_3 оглянула приміщення літньої кухні, у якій не було ні вікон, ні дверей. В двох кімнатах все було зірвано та валялося на підлозі. Проводка була зірвана, розетки зірвані, сантехніки не було, плитка зруйнована, з стелі гіпсокартон зірваний і побитий лежав на підлозі, шпалери були зірвані. Бойлера, унітазу, сантехніки не було, на підлозі було будівельне сміття, плитка була побита, стеля була, але декоративне покриття зірвано;

показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду повідомила, що ОСОБА_6 жила в сараї - літній кухні. Раніше там було нормальне приміщення з вікнами, дверима. Позивач з чоловіком зробили ремонт цього приміщення. При цьому ОСОБА_3 не хотіла, щоб вони робили ремонт, про що казала свідкові. Коли ОСОБА_13 виселялася, вона казала свідкові, що їй дозволили забрати вікно та двері. Свідок бачила, як повз її вікно виносили щось велике декілька разів, але що саме виносили - вона не бачила;

долученими до матеріалів справи фотознімками, на яких зафіксовано нежитлове приміщення літньої кухні, у якому відсутні вхідні та міжкімнатні двері, відсутні вікна, обдерті стіни, стеля, відсутні електричні розетки та вимикачі, на підлозі відсутнє покриття, зафіксована плита без оздоблення плиткою, з демонтованими дверцятами та поверхнею, на підлозі - залишки розбитого будівельного матеріалу.

Суд відхиляє доводи представників позивача щодо відсутності доказів того, що до такого стану приміщення, у якому демонтовані вікна, двері, підлога, розетки, проводка, тощо призвели дії позивача та її чоловіка, оскільки демонтаж вікон, дверей, як вхідних так і міжкімнатних, покриття підлоги підтверджується долученими самим позивачем доказами.

Так, з аудіозапису, долученого позивачем до справи (диск на а.с. 94, Папка «Адвокат», папка «Нова папка», файл «Голос 004_sd-[AudioTrimmer.com]») вбачається, що позивач та її чоловік не тільки мали намір демонтувати зокрема вікна, двері, труби у приміщенні, але і зняли покриття з лінолеуму на підлозі.

Зокрема на даному аудіозапису зафіксовано, як жіночий голос каже: «Не піду звідси, поки не заберу своє майно», « Вікна , двері, заберемо всьо...», «Та ти що за два часа вікна, двері не знімеш?». Чоловічий голос відповів: «Яке два часа? Не зніму. За два часа вікна, двері не знімеш».

На запису також на зауваження, що «лінолеум уже зірвали» той же чоловічий голос відповідає: «Так, тому що це мій лінолеум». Він же повідомляв: «Я труби забираю», « Ванна , бойлер, ми його забираєм». «Забираю те, що я купляв».

Вказаний доказ долучений до матеріалів саме позивачем. Достовірність цього доказу жодним учасником справи не оспорено.

Оскільки судом встановлено, що під час звільнення позивачем приміщення літньої кухні було зруйновано або демонтовано поліпшення, які були в ньому зроблені раніше, як то обірвано шпалери на стінах, демонтовано вікна, двері, оздоблення стелі, підлоги, тощо, цим спростовано доводи позивача щодо набуття відповідачем за її рахунок вказаних поліпшень.

Посилання позивача в позовній заяві та її представників у судовому засіданні на те, що відповідач шляхом обману завдала їй шкоди, також спростовуються доказами у справі.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що відповідач її обманула, запропонувавши доглянути за нею та зробивши на ОСОБА_5 заповіт, а в подальшому, після того, як в літній кухні було зроблено ремонт, скасувавши цей заповіт.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповімт - правовий документ, зроблений у встановленій законом формі розпорядження дієздатного громадянина (заповідача) на випадок смерті щодо належного йому майна.

Складення заповіту - це право особи, передбачене чинним законодавством.

Скасування заповіту - це також право особи, передбачене ст. 57 Закону України «Про нотаріат».

Як встановлено судом, 09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. посвідчено заяву про скасування заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , що був посвідчений державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Бахуринською О.О. 30 жовтня 2018 року за р. №1-312 (а.с.66).

Доданими до матеріалів справи доказами не підтверджується, що вказаний заповіт ОСОБА_3 передбачав будь-які умови, як то догляд заповідача, ремонт належного їй майна чи інші.

Тому і посвідчення, і скасування заповіту є лише правом особи. І реалізація особою такого права не може розцінюватись як дії, якими спричинено шкоду.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування ст. 1212 ЦПК України до правовідносин, що склалися між сторонами, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦПК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно частини 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як встановлено судом на підставі наведених вище доказів, позивачем дійсно здійснювались покращення належного позивачу майна. Але без згоди співвласника ОСОБА_3 .

Крім того, при звільненні цього приміщення всі покращення позивачем демонтовані або ліквідовані. Більш того, відбулися такі зміни приміщення, що можуть свідчити про погіршення якостей цього майна: відсутні вхідні двері та вікна, які раніше були у цьому приміщенні, демонтована плита, електричні розетки, вимикачі, електричні проводи, тощо.

Таким чином позивачем не доведено, що за її рахунок позивач набула або зберегла без достатньої правової підстави за рахунок позивача належне позивачу майно.

Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановахвід 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17.

Дослідженими у справі доказами не доведено, що:

а) позивач набула або зберегла майно, оскільки воно було демонтовано або ліквідоване, знищене позивачем,

б) позивач набула майно за рахунок позивача;

в) відсутня правова підстава збереження або набуття майна. При цьому суд звертає увагу, що між сторонами склалися правовідносини безоплатного користування належним відповідачу майном. А ремонтні роботи, в тому числі і заміна вікон, дверей, тощо, проводилася позивачем за відсутності згоди не це власника приміщення ОСОБА_3 , що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_9 .

При цьому суд розмежовує, що вселення позивача, проведення ремонту нею виконано за час, коли ОСОБА_3 була власником частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вимогу про виселення до неї також пред`явила власник ОСОБА_3 .

А виселилась позивач з літньої кухні, демонтувавши в тому числі невід`ємні поліпшення приміщення, коли власником вже був ОСОБА_8 .

Як шкоду, завдану їй відповідачем, позивач розцінює її витрати на ремонт та поліпшення літньої кухні, що заподіяна неправомірними діями відповідача щодо скасування заповіту та вимогою про звільнення приміщення.

Але оскільки судом не встановлено неправомірності дій відповідача, відсутні підстави для застосування ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для відшкодування шкоди, передбачені ст. 1166 ЦК України також судом не встановлені.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В задоволенні позову ОСОБА_5 необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судовий збір у даній справі покладається на позивача та не підлягає відшкодуванню.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України і нші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з одержанням правової допомоги.

Судові витрати відповідача складаються з витрат на правову допомогу в загальному розмірі 11550 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 21 лютого 2022 року №21/02/22 ЦС з додатком №1 від 21 лютого 2022 року, меморіальним ордером від 21 лютого 2022 року №@2PL007446, меморіальним ордером від 10 березня 2022 року №@2PL886504, квитанцією про оплату від 21 лютого 2022 року №0.0..1 (а.с.48, 49, 51, 85, 102).

Загальна сума, сплачена відповідачем за правову допомогу становить 11550,00 грн.

Представниками позивача вказана сума не спростована. Клопотання щодо її зменшення ними суду не подавались.

Вказана сума в повній мірі відповідає складності справи, обсягу проведеної адвокатом роботи та витратам позивача на правову допомогу в цій же справі.

Тому з позивача на користь позивача необхідно стягнути 11550 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 11550,00 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень нуль копійок) на відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач - ОСОБА_3 , проживаюча: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

третя особа - ОСОБА_4 , проживаючий: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено.

Повний текст рішення виготовлений 10 червня 2022 року.

Головуючий О.А.Самсонова