Провадження №2/193/89/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

13 червня 2022 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шумської О.В.

з участю секретаря Мельникової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жидловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

17.06.2021 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жидловим приміщенням. В обгрунтування позову вказує, що вона є власницею житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 1988 року, зареєстровано в реєстрі № 30, посвідчений секретарем ВК Ордо-Василівської сільської ради Рижковой Л.І. Право власності на житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки № 477 від 16.06.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Девладівської сільської ради в житловому будинку АДРЕСА_2 зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8, чоловік - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6, донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4, онука - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, онука - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7, донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5, та відповідач по справі зять - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З ІНФОРМАЦІЯ_1 донька позивача ОСОБА_4 вступила в шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 . З 2013 року за згодою позивача ОСОБА_2 був зареєстрований у її будинку. Однак, спільне сімейне життя їх не склалося, стосунки між подружжям припинилися. Її донька, ОСОБА_4 , 30.04.2021 року подала позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області.

Відповідач- ОСОБА_2 , не проживає в житловому будинку, протягом останніх п`яти років без поважних причин про що складено Акт про встановлення факту проживання в АДРЕСА_2 депутатом Девладівської ОТГ ОСОБА_8 в присутності сусідів-свідків № б/н від 12.05.2021 року.

Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача по справі на вільне розпорядження і користування майном.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власницею житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , та який належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 1988 року, зареєстровано в реєстрі № 30. посвідчений секретарем ВК Ордо-Василівської сільської ради Рижковой Л.І. Право власності на житловий будиної зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджуєтьа витягом про реєстрацію права та їх обтяжень № 45809591 від 17.10.2015року.

Відповідно до довідки № 477 від 16.06.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Девладівської сільської ради в житловому будинку АДРЕСА_2 зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8, чоловік позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6, донька позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4, онука позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, онука позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7, донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5, та відповідач по справі зять - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_2 , не проживає в житловому будинку, протягом останніх п`яти років без поважних причин про що складено Акт про встановлення факту проживання в АДРЕСА_2 депутатом Девладівської ОТГ ОСОБА_8 в присутності сусідів-свідків № б/н від 12.05.2021 року.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником будинку, залишається зареєстрованим у ньому, однак не проживає у будинку, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника будинку, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло .

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.

При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.16, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жидловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.В.Шумська