Справа № 599/702/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р.

Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі :головуючого суду судді Іваницького О.Р.

при секретарі Сеньківській З.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зборові справу за позовом органу опіки і піклування Зборівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки і піклування Зборівської міської ради звернувся до суду із вище зазначеним позовом. Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти зареєстровані та проживаю в с.Вірлів Тернопільського району. Мати, ОСОБА_1 в сім`ї не проживає з 2014 року, і її місце знаходження невідоме. Батько, ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, незважаючи на утримання державної соціальної допомоги на дітей, не створив належних умов для їх проживання. Батько не займається виховання та не дбає про здоров`я дітей. Зокрема син ОСОБА_4 хворіє цукровим діабетом і типу, потребує особливого харчування та догляду. 21 жовтня 2021 року стан дитини погіршився та її було госпіталізовано в КНП «Тернопільська обласна дитяча лікарня». 28 жовтня 2021 року діти направлені в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби в справа дітей Тернопільської державної адміністрації. За час перебування дітей в Центрі батько дітей не відвідував та з ними не спілкується. Дані обставини свідчать, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Представник позивача позовні вимоги підтримала про що подала відповідну заяву.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, проте суд вважає, що є достатньо доказів для слухання справи в їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти зареєстровані та проживаю в с.Вірлів Тернопільського району. Мати, ОСОБА_1 в сім`ї не проживає з 2014 року, і її місце знаходження невідоме. Батько, ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, незважаючи на утримання державної соціальної допомоги на дітей, не створив належних умов для їх проживання. Не займається виховання та не дбає про здоров`я дітей. Син ОСОБА_4 хворіє цукровим діабетом і типу, потребує особливого харчування та догляду. 21 жовтня 2021 року стан дитини погіршився та її було госпіталізовано в КНП «Тернопільська обласна дитяча лікарня». 28 жовтня 2021 року діти направлені в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби в справа дітей Тернопільської державної адміністрації. За час перебування дітей в Центрі батько дітей не відвідував та з ними не спілкується.

Враховуючи, що батьки самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, не цікавляться здоров`ям дитини, не дбають про їх фізичний та розумовий розвиток, не спілкуються з ними, суд вважає доцільним позбавлення їх батьківських прав, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,81,259,263-265 ЦПК України ст.ст.150, 164 СК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення може бути оскаржене до Тернопільської апеляційного суду через Зборівський районний суд протягом 30 днів.

Суддя Зборівського

районного суду Іваницький О.Р.