П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року місто Київ

справа № 757/21574/19-ц

провадження №22-ц/824/2164/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів : Поліщук Н.В., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання - Журавльова Д.Д.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Куц Ярославовм Олександровичем,

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Козлова Р.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, треті особи: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним патенту № НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача , в якому просив визнати патент ОСОБА_4 на корисну модель № НОМЕР_1 таким, що не відповідає Закону України «Про інтелектуальну власність», а саме не є патентоздатним, та не має жодних ознак новизни, та зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести зміни до Державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі про визнання недійсним повністю патенту України на корисну модель № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1». реєстраційний номер заявки и2012 07356 від 25 жовтня 2012 року, та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Позов обґрунтовано тим, що 18 червня 2012 року ОСОБА_4 подано заявку на реєстрацію патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» до Державної служби інтелектуальної власності України. 25 жовтня 2012 року Державною службою інтелектуальної власності України зареєстрований патент на корисну модель № НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Зазначена корисна модель не є патентоздатною, та немає жодних ознак новизни у зв`язку з тим, що сукупність ознак даної корисної моделі була загальновідома у світі до дати подання заявки на її реєстрацію. Така корисна модель виявилась такою, що порушує права третіх осіб, а саме реальних винахідників і творців музичних композицій.

За результатами експертизи запатентованої корисної моделі, проведеної ДП «Український інститут інтелектуальної власності» на замовлення позивача, встановлено, що запатентована корисна модель № НОМЕР_1, не відповідає умовам патентоздатності корисної моделі, визначеним для неї ч.2 ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі, а саме: за п.1, 2 формули не є промисловопридатним; за пунктом 1,2 формули не є новою.

Позивач зауважує, що пісні з параметрами, які описані в патенті ОСОБА_4 створювались століттями, до 2012 року, до видачі оспорюваного патенту. Що прямо заперечує змісту і застосуванню теорії, описаної в патенті № НОМЕР_1 про використання технічного оператора та способу налаштування параметрів музичної композиції.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 14 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, треті особи: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним патенту № НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» та зобов`язання вчинити дії, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Куца Я.О. подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було неправильно застосовано норми матеріального права, грубо порушено норми процесуального права та вкрай неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо неналежного відповідача у справ, оскільки саме Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України є належним відповідачем у справі. Саме Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України є єдиним Державним органом, на який покладено обов`язок вносити зміни до Державного реєстру патентів на винаходи та корисні моделі, та здійснювати відповідну публікацію про це у своєму офіційному бюлетені «Промислова власність», відповідно Міністерство є належним відповідачем. Суд протиправно відмовив у задоволенні позовних вимог про внесення змін до відповідного реєстру інформації пов`язаної з недійсністю цього патенту. В ході судового засідання, суд дійшов помилкового твердження про очевидність того, що відповідати за цим позовом має відповідати тільки власник спірного патенту - ОСОБА_4 .

Суд не в повній мірі виконав вимоги ст.10 ч.5 п.п.3.4 ЦПК України. Визначивши в судовому засіданні, що ОСОБА_4 повинен бути не третьою особою, а єдиним відповідачем у справі, суд не вказав, яким чином ОСОБА_4 може виконати вимоги позивача щодо внесення змін до Державного реєстру патентів на винаходи та корисні моделі та здійснення публікації про це у офіційному бюлетені «Промислова власність», не надавши можливості позивачу заявити клопотання про притягнення ОСОБА_4 в кості відповідача та не роз`яснив право позивача на відповідне клопотання.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, суд позбавив позивача права звернення до суду до цього ж відповідача, з тими самими вимогами, оскільки саме цей відповідача є єдиним Державним органом, на який покладено обов`язок, при визнанні патенту недійсним, внести зміни до Державного реєстру патентів на винаходи та корисні моделі та здійснити публікацію про це у своєму офіційному бюлетені «Промислова власність».

Відповідно до резолютивної частини рішення позов залишено без задоволення. Таке формулювання відмови в позові суперечить вимогам процесуального закону, оскільки належить до компетенції судів апеляційної та касаційної інстанції. До того ж, суд першої інстанції, не вказавши в резолютивній частині рішення про відмову у позові повністю, не визначився з рішенням щодо всіх позовних вимог, а саме в частині зобов`язання внести зміни до Державного реєстру патентів та здійснити публікацію в офіційному бюлетені, які були зазначені у вступній частині рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа: ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві зазначає про те, що вимога про визнання недійсним патенту задоволенню не підлягає не тільки з підстав пред`явлення її до неналежного відповідача, а ще з підставі її цілковитої необґрунтованості.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні, проведеному у режимі відео конференції, представник ОСОБА_1 адвокат Куц Я.О. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Третя особа: ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Представник відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, треті особи: представник ДП «Український інститут інтелектуальної власності», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень ( т.2 а.с.206,207). Судове повідомлення, направлене на адресу ОСОБА_2 повернулося з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» від 4 січня 2022 року, що відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України є днем вручення повідомлення ( т.2а.с.208) Зважаючи на зазначені обставини, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 18 червня 2012 року ОСОБА_4 подано заявку на реєстрацію патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» до Державної служби інтелектуальної власності України.

25 жовтня 2012 року Державною службою інтелектуальної власності України зареєстровано оскаржуваний патент на корисну модель № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2 за ОСОБА_4».

Ухвалюючи рішення про залишення позовних вимог без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не є власником оспорюваного патенту, воно є неналежним відповідачем у справі. Вимог до ОСОБА_4 , який має статус третьої особи у цій справі, та який є власником патенту, позивачем не пред`явлено. Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до відповідного реєстру інформації пов`язаної з недійсністю патенту, виходив із того, що така вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним оспорюваного патенту, і відповідно оскільки основна вимога не підлягає задоволенню, то і похідна задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні або суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені ( чи існує можливість порушення), не визнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містить ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб(способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.п. 1 і 4 ч.2 ст.175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Крім того, слід зазначити, що для захисту права необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке.

Предметом позову у цій справі є визнання недійсним патенту на корисну модель № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2 за ОСОБА_4 » та зобов`язання відповідача внести до Державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі про визнання недійсним повністю патенту України на корисну модель № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1». реєстраційний номер заявки и2012 07356 від 25 жовтня 2012 року, та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, позивач посилається на те, що корисна модель не є патентоздатною, немає жодних ознак нової у зв`язку з тим, що сукупність ознак оспорюваної корисної моделі була загальновідома у світі до дати подання заявки на її реєстрацію. Крім того, оспорювана корисна модель виявилась такою, що порушує права третіх осіб, а саме реальних винахідників і творців музичних композицій.

Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці; в) порушення вимог ч.2 ст.37 цього Закону; г) видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Згідно з ч.3, 4 ст.33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» при визнанні патенту чи його частини недійсним Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені. Патент або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності, від дати публікації відомостей про видачу патенту.

З урахуванням положень ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за позовною вимогою про визнання патенту недійсним має відповідати власник оспорюваного патенту, тобто ОСОБА_4 , до якого вимог позивачем у цій справі не заявлено. Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України є неналежним відповідачем у цій справі за вимогою про визнання патенту недійсним, позовні вимоги до якого заявлені стосовно зобов`язання внести відомості до відповідного реєстру інформації, пов`язаної з недійсністю патенту.

Визначення відповідачів є правом позивача. Апеляційним судом не встановлено порушень норм процесуального права судом першої інстанції при розгляді справи.

Залишення позову ОСОБА_1 без задоволення у зв`язку з тим, що основна вимога пред`явлена до неналежного відповідача, не є перешкодою позивачу для звернення до суду з новим позовом до належних відповідачів, в тому числі і з похідною вимогою про зобов`язання відповідної Установи повідомити про недійсність патенту у своєму офіційному бюлетені.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Куц Ярославовм Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 14 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 1 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді Н.В.Поліщук

В.В.Соколова