Номер провадження: 22-ц/813/3071/22
Справа № 509/6250/20
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Дерезюк В.В.

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шахновського Олексія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець Притуляк Валерій Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:
08 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець Притуляк Валерій Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 09 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0029/82/56348, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 , кредит у сумі 25 960,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 09 червня 2006 року між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки та договір іпотеки. У відповідності до договору іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме мано, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
17 вересня 2009 року сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої строк кредиту збільшено до 09 червня 2023 року.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.09.2013 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну суму боргу за кредитним договором у розмірі 18 021,91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 березня 2013 року складає 144 049,13 грн..
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.11.2013 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.09.2013 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 ..
28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною вчинено виконавчий напис №2689 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ..
Виконавчий напис від 28 вересня 2020 року №2689 пред`явлено до виконання до приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляку В.М., яким 15 жовтня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63307702.
ОСОБА_1 стверджує, що всупереч вимогам ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, вона вимоги про сплату боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки не отримувала, що виконавчий напис, всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», вчинено приватним нотаріусом після спливу трьох років після виникнення права вимоги.
Крім того, при вчиненні виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, оскільки сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.
В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, у встановлений судом строк надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 53-57).
Треті особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., приватний виконавець Притуляк В.М. у судове засідання не з`явились, надали через канцелярію суду заяви, в яких просили суд розглянути справу за їх відсутності.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Шахновський О.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:
Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.
Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 30 травня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» у редакції на час виникнення правовідносин, передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).
Згідно із підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Однак, сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку.
Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.
Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц та є обов`язковим для врахування щодо застосування відповідних норм права.
Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0029/82/56348, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 , кредит у сумі 25960,00 доларів США. (а.с. 76-78).
Крім того, 17 вересня 2009 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/0029/82/56348 від 09 червня 2006 року, згідно якої строк кредиту збільшено на 120 місяців, врегульовано строк сплати заборгованості, строк сплати якої настав, з 17 вересня 2009 року по 17 вересня 2010 року зменшено розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту, змінено графік погашення кредиту та інших платежів (а.с.79-84)
Встановлено, що 09 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем за ОСОБА_2 з метою забезпечення вимоги іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/0029/82/56348, було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцеві (а.с.71-74).
17 вересня 2009 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, згідно якого було викладено п.1.1 договору в новій редакції, а саме, що цей договір забезпечує додаткові вимоги іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/0029/82/56348 від 09 червня 2006 року та додаткової угоди №1 від 15 вересня 2009 року до кредитного договору №014/0029/82/56348 від 09 червня 2006 року (а.с.75).
Встановлено, що 14.08.2020 року Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» на адресу ОСОБА_1 та на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору, згідно якої прострочена заборгованість позичальника перед банком складає 15 783,43 доларів США - заборгованість по кредиту, 17 480,96 доларів США заборгованість по відсоткам. Банком надано 30 днів для здійснення погашення заборгованості шляхом переказу коштів на рахунок банку, та у разі, якщо зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором не будуть виконані, банком буде звернуте стягнення на предмет іпотеки одним із способів, зазначених в повідомлені (а.с.85, 86).
З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.61-63).
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №014/0029/82/56348 від 09 червня 2006 року, наданим Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. разом із заявою про вчинення виконавчого напису, заборгованість на 13.08.2020 року становила 15783,43 доларів США - заборгованість по кредиту, 17 480,96 доларів США заборгованість за відсотками (а.с.64-70).
Судом встановлено, що 28 вересня 2020 року на підставі заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 24.09.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною вчинено виконавчий напис (зареєстрований за №2689), яким було запропоновано звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.
09 червня 2006 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0029/82/56348 від 09 червня 2006 року, між кредитором та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, що посвідчений 09.06.2006 року ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованим №4162.
ОСОБА_1 виступає в договорі майновим поручителем по зобов`язанням ОСОБА_2 , який всупереч умов кредитного договору, не виконує своїх обов`язків, а саме не в повній мірі здійснював та здійснює погашення кредиту та відсотків. Заставну вартість предмету іпотеки за згодою сторін було погоджено 163 872,00 грн.. Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору №014/0029/82/56348 від 09 червня 2006 року, станом на дату розрахунку 13.08.2020 року складає: за кредитом 15 783,43 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 434 464,16 грн.; по відсотках 17480,96 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 481191,39 грн.. Отже, станом на 13.08.2020 року загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором №014/0029/82/56348 від 09 червня 2006 року становить 33 264,39 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 915655,55 грн., та сума, що сплачена за вчинення виконавчого напису в розмірі 10 000 грн. Стягнення здійснюється за період з 14.08.2017 року по 13.08.2020 рік.
У виконавчому написі зазначено, що він набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 28 вересня 2020 року, та має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби або до приватних виконавців протягом 3 років з моменту його вчинення (а.с. 20).
Судом встановлено, що 15 жовтня 2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63307702 по виконанню вищевказаного виконавчого напису № 2689, виданого 28.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. (а.с. 21).
Переглядаючи матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги до оформлення спірного виконавчого напису, передбачені чинним законодавством України, приватним нотаріусом були виконані.
Також вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» надало приватному нотаріусу копії вимог про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором з доказами їх направлень Іпотекодавцю і позичальнику, що свідчить про відсутність порушень вимог, передбачених ст. 35 Закону України «Про іпотеку» з боку АТ «Райффайзен Банк Аваль», не отримання ОСОБА_1 повідомлення не є перешкодою для вчинення виконавчого напису.
Суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом були враховані відомості, які містяться у кредитному договорі та договорі іпотеки з додатковими угодами, у розрахунку заборгованості за кредитним договором, які однозначно, беззаперечно та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором, та наявне у стягувача право на витребування від іпотекодавця майна. На підставі наданих АТ «Райффайзен Банк Аваль» документів згідно з Переліком, приватний нотаріус дійшов висновку про наявність безспірної заборгованості.
У свою чергу, позивачкою ОСОБА_1 ні у суді першої. Ні у суді апеляційної інстанції не було надано суду жодних доказів, які би свідчили про відсутність боргових зобов`язань, погашення боргу або про наявність боргових зобов`язань у іншому розмірі, ніж тому, що було надано АТ «Райффайзен Банк Аваль» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису.
Апеляційний суд в повному обсязі перевірив доводи сторін та установив, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, саме заявленого відповідачем розміру, як зазначено у виконавчому написі, та на час вчинення виконавчого напису не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для відмови у задоволенні позову.
Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.
Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Шахновського Олексія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 30 травня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік