ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1628/21

Головуючий у першій інстанції - Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/106/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Скрипки А.А.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія

"Провідна"

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Гагаріної Т.О. від 10 червня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна" про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ''Страхова Компанія "Провідна", в якому просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 87 959 грн. 55 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що 26.09.2018 року близько 08 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Suzuki New Grand Vitara", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Кушакевичів - Батюка у м.Ніжині, порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме, не надав дорогу автомобілю "ВАЗ - 211540", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулась ДТП у вигляді зіткнення вищевказаних автомобілів. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи від 29.10.2019 року №97, розмір матеріального збитку, завданого автомобілю позивача вказаною дорожньо-транспортною пригодою, становить 87 959 грн. 55 коп. Позивач вказує, що на момент вчинення ДТП, цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Cтрахова компанія ''Провідна'', за страховим полісом №АМ/1051081, зі строком дії з 30.11.2017 року по 29.11.2018 року. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.02.2021 року кримінальне провадження №0001228 відносно ОСОБА_2 за ч.1 статті 286 КК України було закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Позивач стверджує, що в межах даного кримінального провадження ним, як потерпілим, заявлялась вимога до страховика обвинуваченого - Приватного акціонерного товариства ''Страхова компанія ''Провідна" про стягнення майнової шкоди у розмірі 87 959 грн. 55 коп., яка не була задоволена відповідачем у добровільному порядку. При цьому, як зазначає позивач, позов судом не розглянуто, та було залишено без розгляду, у зв`язку із закриттям кримінального провадження. Із посиланням на положення статей: 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України ''Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18066/15-ц, провадження №14-176цс18, позивач вказував, що настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому, відповідно до умов договору страхування, і в межах страхової суми. Згідно страхового полісу №АМ/1051081 зі строком дії з 30.11.2017 року по 29.11.2018 року, цивільна відповідальність завдавача шкоди ОСОБА_2 була застрахована відповідачем на суму 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. За даних обставин, у вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 87 959 грн. 55 коп. Також позивач ставив питання про розподіл судових витрат по справі.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.06.2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Cтрахова компанія "Провідна'' про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 10.06.2021 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду від 10.06.2021 року ухвалено судом першої інстанції із неправильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 10.06.2021 року ухвалено на підставі висновків Верховного Суду, які не є предметними обставинам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме, відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, в рамках кримінального провадження (стаття 1 КПК України). Доводи апеляційної скарги стверджують, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не застосував норми права, які підлягали до застосування. Доводи апеляційної скарги, із посиланням на статті: 6,35,36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", статті: 13,988, 999,1187,1188 ЦК України, статті: 110, 127,128,214,276,291 КПК України, вказують на обґрунтованість вимог заявленого позову. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що здійснення страхового відшкодування має відбуватись на підставі рішення суду, а строки подання заяви не можуть відраховуватись від дати настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки встановлення вини особи відбувалось в межах кримінального провадження. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ключовим доказом вини ОСОБА_2 у кримінальному провадженні є висновок інженерно-транспортної експертизи №348 від 02.10.2019 року, складений після спливу однорічного терміну з моменту вчинення ДТП. На думку апелянта, неповідомлення особі про підозру та/або складення відносно особи обвинувального акту за вчинення кримінального провадження (стаття 11 КК України), не породжує цивільного права на пред`явлення цивільного позову про відшкодування шкоди до будь-якої особи. За доводами апеляційної скарги, у цивільних правовідносинах між позивачем та страховиком, які виходять із кримінального провадження, до обов`язку ОСОБА_1 щодо подання страховику заяви про страхове відшкодування може застосовуватись аналогія закону (ч.1 статті 8 ЦК України), оскільки для страхувальника перебіг строку для прийняття рішення по заяві про страхове відшкодування страховиком зупиняється до прийняття судом рішення по справі, що забезпечується для страховика правом не здійснювати виплати. Доводи апеляційної скарги стверджують, що правовідносини початку перебігу строку виникнення права позивача на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є тотожними із встановленням винуватості особи вироком суду. Апелянт вказує, що сума матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу, становить 87 959 грн. 55 коп., тобто, в межах страхового ліміту. Із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.04.2018 року, у справі № 755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18,апелянт зазначає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.06.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Cтрахова Компанія "Провідна" про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 статті 286 КК України (справа №740/5531/19), перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини не заперечуються сторонами, що 26.09.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Suzuki New Grand Vitara", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки "ВАЗ-211540", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2018 року за №0001228 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 286 КК України.

Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001228 від 26.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 статтею 286 КК України, потерпілим у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_1 . Розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_1 кримінальним правопорушенням, становить 87 959 грн. 55 коп. (а.с.3-5, справа №740/5531/19, провадження №1-кп/740/65/21). Згідно висновку судового експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 29.10.2019 року №97, розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки ВАЗ-211540, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті пошкодження транспортного засобу при ДТП, що сталася 26.09.2018 року, на момент вчинення цього кримінального правопорушення, становить: 87 959 грн. 55 коп. (а.с.124-131, справа № 740/5531/19, провадження №1-кп/740/65/21).

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1051081 (а.с.8), цивільно-правова відповідальність страхувальника ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП - 26.09.2018 року, була забезпечена ПрАТ "CK "Провідна", строк дії полісу з 30.11.2017 року по 29.11.2018 року, забезпечений транспортний засіб: "Suzuki New Grand Vitara", державний номерний знак НОМЕР_1 , страховий ліміт відшкодування шкоди, завданої майну, становить 100 000 грн.

19.11.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись із цивільним позовом до ПрАТ "CK "Провідна" та ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с.12-14, справа № 740/5531/19, провадження №1-кп/740/65/21), в якому просили в межах розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1 статті 286 КК України, стягнути з ПрАТ "CK "Провідна" на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 87 959 грн. 55 коп., а також стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.02.2021 року (а.с.11) кримінальне провадження №0001228 відносно ОСОБА_2 за ч.1 статті 286 КК України, закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Цивільні позови ОСОБА_1 про стягнення на його користь із страховика ПрАТ "CK "Провідна" майнової шкоди розміром 87 959,55 грн. з обвинуваченого ОСОБА_2 30 000 грн. моральної шкоди, а також цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. - залишено без розгляду.

Як вбачається із оскаржуваного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.06.2021 року, відмовляючи у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика чи МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону Законом України ''Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'' N1961-IV, загалом не є обов`язковим, та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року (справа №465/4621/16-к, провадження №13-24кс19), підстав від відступлення якого не вбачає і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15. Таким чином, як вказав суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 10.06.2021 року, позивач, звернувшись одразу до суду із вимогою про стягнення страхового відшкодування, діяв у відповідності до вимог закону. Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 26.09.2018 року, а до суду позивач вперше звернувся із позовом про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ ''СК ''Провідна'' у межах кримінального провадження 19.11.2019 року, та із вказаним позовом 22.03.2021 року, тобто після пропуску строку на звернення із заявою про страхове відшкодування, встановленого п.37.1.4. статті 37 Закону України ''Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів''. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №753/5293/16-ц.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.06.2021 року не узгоджується із нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 10.06.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не застосував норми права, які підлягали до застосування. Доводи апеляційної скарги, із посиланням на статті: 6,35,36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", статті: 13,988,999, 1187,1188 ЦК України, статті: 110,127,128,214,276,291 КПК України, вказують на обґрунтованість вимог заявленого позову. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що здійснення страхового відшкодування має відбуватись на підставі рішення суду, а строки подання заяви не можуть відраховуватись від дати настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки встановлення вини особи відбувалось в межах кримінального провадження. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ключовим доказом вини ОСОБА_2 у кримінальному провадженні є висновок інженерно-транспортної експертизи №348 від 02.10.2019 року, складений після спливу однорічного терміну з моменту вчинення ДТП. На думку апелянта, неповідомлення особі про підозру та/або складення відносно особи обвинувального акту за вчинення кримінального провадження (стаття 11 КК України), не породжує цивільного права на пред`явлення цивільного позову про відшкодування шкоди до будь-якої особи. За доводами апеляційної скарги, у цивільних правовідносинах між позивачем та страховиком, які виходять із кримінального провадження, до обов`язку ОСОБА_1 щодо подання страховику заяви про страхове відшкодування може застосовуватись аналогія закону (ч.1 статті 8 ЦК України), оскільки для страхувальника перебіг строку для прийняття рішення по заяві про страхове відшкодування страховиком зупиняється до прийняття судом рішення по справі, що забезпечується для страховика правом не здійснювати виплати. Доводи апеляційної скарги стверджують, що правовідносини початку перебігу строку виникнення права позивача на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є тотожними із встановленням винуватості особи вироком суду. Апелянт вказує, що сума матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу, становить 87 959 грн. 55 коп., тобто, в межах страхового ліміту. Із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.04.2018 року, у справі № 755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18,апелянт зазначає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.06.2021 року, вирішуючи по суті вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд прийняв до уваги приписи статей: 979, 999; ч.1 статті 1166; ч.2 статті 1187 ЦК України, а також положення Закону України ''Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом - Законом України ''Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV (далі - Закон №1961-IV).

У даному Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п.п.1.4., 1.7. статті 1 Закону №1961-IV).

За вимогами статті 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно статті 5 Закону №1961-IV, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону №1961-ІV встановлено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

П.33.1.4. статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п.35.1. статті 35 Закону №1961-IV).

Згідно п.36.1. статті 36 Закону №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до п.п.37.1.1., 37.1.4. статті 37 Закону №1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або підчас захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на вищевказані норми матеріального права, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статями: 3,5 Закону №1961-IV, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України ''Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини не оспорюються сторонами спору, що винуватцем ДТП, яка сталась 26.09.2018 року за участю автомобіля "Suzuki New Grand Vitara" під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки "ВАЗ-211540" під керуванням ОСОБА_1 , є ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП 26.09.2018 року була забезпечена ПрАТ "CK "Провідна", строк дії полісу з 30.11.2017 року по 29.11.2018 року, забезпечений транспортний засіб: "Suzuki New Grand Vitara", державний номерний знак НОМЕР_1 , страховий ліміт відшкодування шкоди, завданої майну - 100 000 грн. При цьому, документально підтверджений висновком експерта розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок ДТП, становить 87 959 грн. 55 коп.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач, звернувшись одразу до суду із вимогою про стягнення страхового відшкодування, діяв у відповідності до вимог закону.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 26.09.2018 року, а до суду вперше позивач звернувся з позовом про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ ''СК ''Провідна'' у межах кримінального провадження 19.11.2019 року, та із вказаним позовом 22.03.2021 року, тобто, після пропуску строку на звернення із заявою про страхове відшкодування, встановленого п.37.1.4. статті 37 Закону України ''Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів''.

Доказів, які б достовірно підтверджували факт звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, у визначений законом строк, матеріали справи не містять.

За даних обставин, з врахуванням висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №753/5293/16-ц, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15, провадження №14-406цс19, ''При цьому зазначений у пункті 37.1.4. статті 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону №1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим, у Законі №1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком''.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують обгрунтованості висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, із посиланням на статтю 128 КПК України, вказують, що лише визначення органом досудового розслідування підозрюваного та /або обвинуваченого в дорожньо-транспортній пригоді, породжує цивільне право ОСОБА_1 на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.06.2021 року. Оскільки у контексті вищевказаних обставин справи можна зробити висновок, що приписами Закону України ''Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'' не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. При цьому, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Враховуючи вищенаведене, розглядаючи справу, відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.06.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених відповідними доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.06.2021 року, - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 09.06.2022 року.

Головуючий: Судді: