Справа № 308/1754/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашовича, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Фазикош О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 203 425,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву №б/н від 14.06.2018, згідно якої отримала кредит в розмірі 200 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Ця анкета-заява, за твердженням позивача, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідно до умов статей 207, 634, 638, 639 та 642 ЦК України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. На підтвердження обставин, на які позивач посилався, як на підставу для задоволення позову, ним додано до позовної заяви письмові докази: розрахунок заборгованості, копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», паспорт споживчого кредиту.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.06.2018 в розмірі 203 425,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 3 051,38 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2020 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець А.А., подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаргу обґрунтовує тим, що суд безпідставно в рішенні вказує про наявність заборгованості в ОСОБА_1 за відсотками в розмірі 50 244,21 грн, при цьому позивач просив стягнути тільки тіло кредиту в розмірі 203 425,47 грн. А тому таке посилання слід виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду.

Разом з тим, вказує, що підписання відповідачем анкети-заяви не може рахуватися як укладення кредитного договору між сторонами, оскільки не було погоджені всіх істотних умов договору.

Не заслуговують на увалу доводи позивача про те, що підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 висловила свою згоду з формою договору та його умовами, оскільки такі посилання не відповідають змісту такої анкети-заяви. В такій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати коли вони були затвердженні, або станом на яку вони були чинні. Відсутність підпису відповідача на Умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надати такі у будь якій редакції та стверджувати, що такі Умови погодженні з відповідачем. Крім того, в Умови та Правила позивачем постійно вносять зміни, а з наданої позивачем анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування картки погодилася ОСОБА_1 .

Також вказує, що позивачем не додано жодного належного доказу, який би свідчив про факт видачі їй кредиту та факт отримання кредитних коштів. Долучені до позовної заяви документи не є первинними бухгалтерськими документами в силу відсутності усіх обов`язкових реквізитів, а також в силу невідповідності часу їх створення часу здійснення господарської операції.

Вважає, що судом порушено норми матеріального права, зокрема вимоги ст. 207 ЦК України, оскільки позивачем не додано належного доказу підписання між сторонами договору в якому викладені такі умови. В даних правовідносинах також неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договір приєднання є договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14.06.2018 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку (а.с. 7).

У заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг. В заяві зазначено, ОСОБА_1 ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Отже, вказаною заявою доводиться факт звернення відповідача до Банку за отриманням банківських послуг.

Також до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8-23), паспорт споживчого кредиту (а.с. 62-66).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.01.2020 становить суму 253 669,68 грн, яка складається з: 203 425,47 грн заборгованість за тілом кредиту та 50 244,21 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Банк просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 203 425,47 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно змісту ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив суд стягнути з відповідача тіло кредиту, які обґрунтовував розрахунком заборгованості, що відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Крім цього, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 14.06.2018 шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що й зроблено судом.

Посилання апелянта на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима, а також за простроченим кредитом, та штрафні санкції, оскільки такий запис не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті Банку в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди, що позбавляє суд можливості його ідентифікувати саме як підпис відповідача.

Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 14.06.2018 по 29.06.2018.

Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено вище, підписана ОСОБА_1 заява-анкета не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі прострочених відсотків, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

В позовній заяві Банк зазначив, що станом на 20.01.2020 року за ОСОБА_1 значиться заборгованість за договором з надання банківських послуг № б/н від 14.06.2018 року на загальну суму 253.669,68 грн. з якої 203.425,47 грн., заборгованість за тілом кредиту та 50.244,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

При цьому Банк посилається на те, що позаяк законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення всієї суми заборгованості, то кредитор на свій розсуд має право вимагати від боржника будь-яку частину із суми заборгованості за кредитом. А звідси вважає, що до стягнення підлягає сума у розмірі 203.425,47 грн., як заборгованість за тілом кредиту.

Оскільки колегія суддів як зазначено вище встановила, що договір з надання банківських послуг між сторонами не укладено через те, що умови кредитування між сторонами не узгоджено, та ненадано доказів того, що із споживачем були узгоджені саме ті умови, які банк вважав узгодженими, але при цьому на боржнику все одно лежить обов`язок з повернення Банку отриманої суми кредитних коштів. То за цієї обставини посилання Банку в позові на те, що наявна заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 50.244,21 грн. є безпідставним, а тим більше, що у даній справі підставою позову є стягнення тільки заборгованості за тілом кредиту. Позаяк Банком факт наявності заборгованості по процентам за користування кредитом не доводився у даному провадженні, а звідси у суду першої інстанції не було правових підстав зазначати про це в мотивувальній частині рішення суду, що суперечить приписам ст. 13 ЦПК України.

Вказаного суд першої інстанції до уваги не взяв та помилково навів в мотивувальній частині заочного рішення посилання на наявність заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 50.244,21 грн., що у відповідності до змісту абзацу 2 частини 2 статті 376 ЦПК України є підставою для апеляційного суду змінити рішення внаслідок наявності порушення вимог норм процесуального права, шляхом виключення з мотивувальної частини заочного рішення суду судження про наявність заборгованості за відсотками у розмірі 50 244,21 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності первинних документів, які б підтверджували про факт видачі кредитних коштів.

Звертаючись з позовом у суд Банк як на підставу наявності кредитної заборгованості за ОСОБА_1 посилався в тому числі й на виписку по гривневому рахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.06.2018, а.с. 121-142.

З даного рахунку вбачається, що ОСОБА_1 знімала кредитні кошти, потім частково погашала такі та знову користувалась такими здійснюючи покупки в магазинах за сервісом «Оплата частинами».

Зазначена банківська виписка по рахунку про рух кредитних коштів має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 року № 578/5, яка фіксує факт виконання господарської операції в банку та служить підставою для здійснення записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

У спірних правовідносинах зазначена сума кредитних кошті у розмірі 200.000,00 грн. ліміту була перерахована Банком ОСОБА_1 на видані їй кредитні картки, що доводиться Довідкою про видачу кредитних карток та заявками на актуалізацію даних по преміальній карті, а.с. 53-59, 61.

Слід зазначити, що борг ОСОБА_1 за тілом кредиту доводиться розрахунком заборгованості з якого чітко вбачаються всі нарахування та погашення кредиту, а також періоди даних нарахувань. Відповідач не спростувала подані позивачем докази і не надала свого контррозрахунку або будь-яких аргументів неправильності розрахунку Банку.

Таким чином, розрахунок заборгованості за кредитним договором в якому йдеться про активне користування кредитними коштами, слід вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами ст.368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст.381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашовича, задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення судження про наявність заборгованості за відсотками у розмірі 50 244,21 грн.

У решті вимог, заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 липня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: