Дата документу 08.06.2022 Справа № 336/5651/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5651/21 Головуючий у 1 інстанції Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/420/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електроенергію,

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2021 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електроенергію.

В обґрунтування позову зазначено, що у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , користується електроенергією на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , але обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, у зв`язку із чим виник борг у сумі 7140 грн 10 коп. за період з 01.11.2016 року по 01.01.2019 рік.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ «Запоріжжяобленерго» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позовної заяви задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електроенергію, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_1 проживала за згаданою вище адресою і, відповідно, користувалася послугами ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 ( далі - ПКЕЕН), Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року № 1416.

Частиною 4 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 ПКЕЕН об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.

Правовідносини між енергопостачальником та побутовими споживачами електричної енергії з 11.06.2018 року регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 р. №312 (далі - ПРРЕЕ).

Згідно п.1.1.2 ПРРЕЕ побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність), об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.

За приписами положень статті 29 ЦК України та статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, проте проведенням реєстрації місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 01.11.2016 року по 01.01.2019 року надав електричну енергію у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 7140,10 грн, за вищевказаний період оплат за спожиту електричну енергію не надходило, сума заборгованості складає 7140,10 грн, що підтверджується розрахунком доданим до позовної заяви.

Вартість спожитої відповідачем електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Згідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя, вбачається,що ОСОБА_1 , 05.01.1974 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Між тим, позивач зазначає, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та користується електроенергією, яка поставляється в цей будинок.

Жодних доказів того, що відповідачка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.11.2016 року по 01.01.2019 року матеріали справи не містять. Так само суду не надано позивачем інформацію і про власника житлового приміщення, послуги до якого були надані позивачем. Клопотань про витребування цієї інформації позивач не заявляв.

Враховуючи, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою, де заявником надавались послуги, а також відсутні докази того, що відповідачу належить право власності на вказану квартиру, відтак не можливо встановити чи отримував саме відповідач вказані послуги, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розрахунок заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж (а.с .4-5) не є належним доказом проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Вище встановлені обставини стали підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки ним не було враховано, що між позивачем та відповідачем склалися договірні відносини.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, Законом України «Про ринок електричної енергії» та на час виникнення заборгованості регулювалися Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 із наступними змінами та доповненнями (далі за текстом - ПКЕЕН) та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, із наступними змінами та доповненнями (далі за текстом - ПРРЕЕ).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Положеннями статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів статей 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 164/1965/16-ц (провадження № 61-335б6св18): відсутність письмово оформленого договору не позбавляє відповідача обов`язку оплатити надані йому послуги за електроенергію.

Пункт 1.1.2 Правил також визначає: споживання електричної енергії - користування електричною енергією споживачем за допомогою електрообладнання для задоволення потреб споживача відповідно до укладених договорів; споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Положеннями статей 67, 68 ЖК України визначено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з одержання електричної енергії.

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Договірні відносини існують на засадах публічного договору і конкпюдентних дій (споживання та оплата спожитої електричної енергії), які вважаються такими, що були направлені на укладення даного договору.

Договір про користування електричною енергією в порядку ч. 1 ст. 633 ЦК України є публічним договором, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Згідно 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Згідно з пунктом 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Пунктом 4.12. ПКЕЕН передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Встановлено та позивачем доведено, що вартість спожитої Відповідачем електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до діючих п. 1.1.2 Правил ОСОБА_1 є споживачем, оскільки вона споживає електричну енергію та сплачує її.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки предмет спору полягає саме в стягненні заборгованості за електроенергію, а не встановлення місця проживання споживача за відповідною адресою.

Позивачем надано до суду докази відкритого особового рахунку зі споживачем, тобто факту існування договірних відносин, а також докази існуючої заборгованості, що підтверджується розрахунком боргу.

В матеріалах справи відсутні будь-які застереження суду першої інстанції, які б підтверджували виникнення сумнівів в суду у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, в т.ч. Позивача.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки всім наявним доказам в сукупності, у зв`язку із чим винесено неправомірне рішення, яким було відмовлено у позовних вимогах ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення основного боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 7140 грн. 10 коп.

Отже, рішення суду відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електроенергію у розмірі 7140,10 грн.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж підлягає стягненню з ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 5 675 гривень (2270 грн. судовий збір, який сплачено позивачем за подання позовної заяви та 3405 грн. судовий збір, що сплачений позивачем за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електроенергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" заборгованість за електроенергію в сумі 7 140 грн. 10 коп. та судові витрати в сумі 5 675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: