Справа № 163/609/13-ц
Провадження № 6/163/1/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області справу за заявою заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання,

в с т а н о в и в :

У заяві ОСОБА_1 просить видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 163/609/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 в його користь 118 252 гривень боргу за договором позики та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що виконавчий лист виданий на підставі рішенням Любомльського районного суду від 12 квітня 2013 року і перебував на виконанні у відділі ДВС Любомльського районного управління юстиції. 07 травня 2021 року звернувся до Любомльського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного МРУ МЮ (місто Львів) (далі Любомльський ВДВС) із запитом про хід виконавчого провадження за цим виконавчим листом. Любомльський ВДВС своїм листом від 27 травня 2021 повідомив, що за заявою ОСОБА_1 16 квітня 2014 року було відкрито виконавче провадження. В результаті вжитих заходів встановлено відсутність в боржника майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу, через що виконавче провадження було закінчене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження". Заявник стверджує, що постанови про повернення виконавчого листа і самого цього листа не отримував. З огляду на такі обставини та положення Конституції України, ЦПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Конституційного Суду України Віннічук В.В. просить видати дублікат виконавчого листа і вважає, що строк його пред`явлення його до виконання пропущений з незалежних причин і підлягає поновленню.

Заявник та боржник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час і місце його проведення.

Представник заявника адвокат Грабовський В.А. через систему "Електронний суд" подав заяву про проведення розгляду справи без його участі.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.

Заочним рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2013 року повністю задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. З відповідача стягнуто 118 252 гривні боргу та 1182 гривні 50 копійок судового збору.

Рішення суду набрало законної сили 07 червня 2013 року.

За заявою ОСОБА_1 . Любомльський районний суд 08 квітня 2014 року видав йому виконавчий лист.

З інформації Любомльського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного МРУ Міністерства юстиції (м. Львів) та доданого витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що 14 квітня 2014 року надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Любомльського районного суду про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 118 252 гривень боргу за договором позики та 1 182,50 гривні судового збору. За цією заявою було відкрито виконавче провадження за № АСВП 42995470. Вжитими заходами було встановлено відсутність в боржника майна, на яке можна було звернути виконання, а сам боржник за вказаною у виконавчому документів адресою не проживав. Оскільки було встановлено проживання боржника в місті Рівне, 26 грудня 2014 року виконавчий лист направлено за належністю до відділу ДВС Рівненського МУЮ. 04 березня 2015 року з цього відділу надійшли матеріали з відмовою у відкритті виконавчого провадження. 06 березня 2015 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за № АСВП 46804839. Це провадження 07 квітня 2016 року було завершене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" через відсутність у боржника майна, на яке можна було б звернути стягнення. Станом на 27 травня 2021 року на виконанні в Любомльському відділі ДВС виконавчий лист повторно не надходив.

На підставі досліджених доказів суд дійшов таких висновків.

Статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження", у чинній на час видачі виконавчого листа редакції (08 квітня 2013 року), було визначено, що виконавчі документи за рішенням суду можуть бути пред`явлені до виконання протягом року. Цей строк рахується з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

На час винесення старшим державним виконавцем постанови від 07 квітня 2016 року про повернення виконавчих листів на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" діяв аналогічний термін звернення виконавчих листів до виконання.

Відповідно до ч.5 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, строк повторного звернення виконавчих листів до виконання в даному випадку спливав 07 квітня 2017 року.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року.

Згідно із ст.12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення даного Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц вказав, що тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом N 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону N 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011 (17/6).

З огляду на наведене наявні обґрунтовані підстави вважати, що за виданим 08 квітня 2013 року виконавчим документом став діяти 3-річний строк його звернення до примусового виконання, оскільки станом на 05 жовтня 2016 року строк пред`явлення до виконання цього виконавчого документа ще не сплив і діяв до 07 квітня 2017 року.

Таким чином, з врахуванням зміни законодавства строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 присуджених сум збігав 07 квітня 2019 року.

Обов`язок пред`явити виконавчий лист до виконання в межах строків, визначених Законом України "Про виконавче провадження", покладено саме на стягувача.

Відповідно до п.17.4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Враховуючи зміст наведених процесуальних положень закону, первинному вирішенню у спірних правовідносинах підлягає питання щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у відповідності до ч.1 ст.433 ЦПК України.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона мала місце за обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк. При цьому ці обставини повинні виникнути об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, і упродовж строку, який пропущений, а також підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Як на поважність причин пропуску строку звернення виконавчих листів до виконання заявник перш за все вказує на необізнаність із фактом завершення виконавчого провадження.

Однак із заяви самого ОСОБА_1 та матеріалів справи суд дійшов висновку, що будь-яких заходів на захист свого набутого майнового права з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання 14 квітня 2014 року і до 07 травня 2021 року заявник не вживав, що свідчить про його бездіяльність і байдужість щодо реалізації ним отриманих прав кредитора.

Як кредитор заявник мав би вживати усіх необхідних заходів у розумні інтервали часу, щоб дізнатись про стан відомих та існуючих, на його думку, виконавчих проваджень, проте упродовж семи років виконавчим провадженням взагалі не цікавився.

За приписами ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію заявником ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник суду не надав.

У зв`язку із цим суд вважає відсутніми підстави визнати наведені заявником причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними, а відтак і відсутніми підстави для поновлення такого строку.

Оскільки в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання суд відмовляє, вимога про видачу дубліката виконавчого листа також до задоволення не підлягає в силу положень п.17.4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України.

Таким чином, судом встановлено підстави для відмови у задоволенні заяви у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.259, 260, 433, п.17.4 розділу ХІІ ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа для виконання рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2013 року в цивільній справі № 163/609/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 118 252 гривень боргу за договором позики та 1182 гривень 50 копійок судового збору відмовити.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Головуючий: суддя С.С.Чишій