Провадження № 2/756/2265/22
01 червня 2022 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого - судді Тихої О.О.,
за участі секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод Маяк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «Завод «Маяк», в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2019 по 11.08.2021 (по день фактичного розрахунку) у розмірі 270 745,44 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 508,92 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2019 у справі №756/7635/19 з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 49 462,99 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18 321,12 грн за період з 21.05.2019 по 10.07.2019 включно з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів, а також судові витрати по справі. На підставі вказаного рішення йому було видано виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання до Оболонського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2019 виконане 11.08.2021. Тобто, у період з 11.07.2019 по 11.08.2021 з вини відповідача мало місце невиконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість по заробітній платі. За наведених обставин з посиланням на ст. 117 КЗпПУ позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 270 745,44 грн. за період з 11.07.2019 по 11.08.2021 включно, а також судові витрати.
Ухвалою судді від 20.12.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 27.01.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання представника відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в АТ «Завод Маяк» на посаді слюсаря механо-зборочних робіт та 20.05.2019 був звільнений за власним бажанням.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2019, яке набрало законної сили 10.08.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з АТ «Завод Маяк» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 49 462,99 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 21.05.2019 по 10.07.2019 у розмірі 18 321,12 грн., а також судові витрати по справі.

На підставі вказаного рішення Оболонським районним судом м. Києва 29.10.2019 видано виконавчий лист № 756/7635/19 (2/756/4555/19) та відкрито виконавче провадження № 60489473.

Як убачається з виписки по картковому рахунку позивача в рамках примусового виконання виконавчого листа № 756/7635/19 (2/756/4555/19), виданого Оболонським районним судом м. Києва, з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 65 211,50 грн.; дата транзакції - 11.08.2021.

Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № 60489473 станом на 06.12.2021 завершено.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що днем фактичного виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.07.2019 є 11.08.2021.

Даний факт відповідачем не спростований.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 233 міститься в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року, зокрема, зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

За таких обставин, до вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Позивач дізнався про те, що відповідач з ним фактично розрахувався, 11.08.2021 (день перерахування коштів на рахунок позивача в рамках примусового виконання рішення суду).

Отже, перебіг тримісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, для звернення позивача з цим позовом розпочався саме з 11.08.2021, проте позивач звернувся до суду з позовом 07.12.2021, що підтверджується відповідним штампом на конверті.

Разом з тим, згідно з п. 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п.1 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на території України продовжено дію карантину до 31 серпня 2022 року.

За наведених обставин позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, враховуючи, що за рішенням Оболонського районного суду від 10.07.2019 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2019 по 10.07.2019, фактично вказане рішення виконане відповідачем лише 11.08.2021, період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за даним позовом - з 11.07.2019 по 11.08.2021 (по день фактичного розрахунку).

Як встановлено рішенням Оболонського районного суду від 10.07.2019 середньоденна заробітна плата позивача становила 508,92 грн. Відповідачем даний факт не спростовано, іншого розрахунку середньоденної заробітної плати позивача суду не надано.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати позивачу заробітної плати за період з 11.07.2019 по 11.08.2021 (включно) становить 255477,84грн. із розрахунку 508,92 грн. (середньоденна заробітна плата) * на 502 робочих дня.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року по справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно якого закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Втім, встановлений статтею 117КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

У пунктах 87, 91-92 зазначеної постанови, Велика Палата Верховного Суду визначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Ураховуючи зазначені обставини та характер спірних правовідносин, розмір заборгованості по заробітній платі, яка була виплачена позивачу більш, ніж через два роки після звільнення, втрати майнового характеру, які позивач зазнав у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 255 477,84 грн. до 80 000 грн., що буде відповідати принципам справедливості та співмірності.

Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод Маяк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Завод «Маяк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 11.07.2019 по 11.08.2021 у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку визначена без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Завод Маяк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденн ий строк з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Завод «Маяк» (; місцезнаходження: м. Київ, пр. Степана Бандери, 8.

Суддя О.О. Тиха