Номер провадження 2-з/522/204/22
УХВАЛА

01 червня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , державного нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори Садової Т.С., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Богун І.А про визнання недійним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права на спадкування, визнання за права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із позовом, який в подальшому уточнювався до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , державного нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори Садової Т.С., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Богун І.А., в якому просила визнати недійним заповіт ОСОБА_5 від 15.02.2012 року, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.01.2014 року, видане на ім`я ОСОБА_2 , визнати недійсним договір купівлі продажу від 24.02.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 5-5 «А» по вул.Садовій у м.Одеса.

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, відповідно до якої просить:

- витребувати в Суворовському ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області матеріали кримінального провадження № 0001299 від 16.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оригінал медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер».

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, приходить до висновку, що заява про забезпечення доказів не підлягає задоволенню, входячи з наступного.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як та підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати , що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Частиною 2 ст. 116 ЦПК передбачені способи забезпечення судом доказів, серед яких: допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ст.117 ЦПК України особа, яка подає заяву про забезпечення доказів, у тому числі повинна обґрунтувати необхідність забезпечення доказів.

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника насамперед треба зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Однак, в заяві про забезпечення доказів заявником не зазначено ризик того, що докази, які просить забезпечити з часом можуть бути безповоротно втрачено або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення доказів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 116, 258-261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , державного нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори Садової Т.С., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Богун І.А про визнання недійним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права на спадкування, визнання за права власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти з дня її складання.

Суддя

01.06.2022