Справа № 195/1145/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі

Головуючої судді Тананайської Ю.А., при секретарі Назаренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Марганець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ

за участю представника позивача ОСОБА_4

встановив:

26 вересня 2016 року ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Томаківського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що з 2010 року по 01 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в будинку АДРЕСА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, перебували фактично в шлюбних стосунках та під час ведення спільного господарства придбали майно, яке перебуває у користуванні відповідача по справі - ОСОБА_2 . З врахуванням того, що сторони по справі перестали вести спільне господарство на підставі ст. 60, ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України просить суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 2010 року по 01 вересня 2016 року; визнати об`єктом спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно набуте під час спільного поживання. Поділити майно, набуте за час проживання, а саме: виділити ОСОБА_1 автомобіль марки «HYUNDAI» 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 160 000 гривень, виділити ОСОБА_2 - телевізор «Philsps»; диван; шафа-купе; комп`ютер; стіл для комп`ютера; два газових двоконтурних котла «Данко»; дві металеві арки розміром 3м.х40м, з м.х20м.; худобу (50 голів свиней); 15 тонн зерна; житловий будинок та капітальний гараж, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «HYUNDAI» 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості спільного набутого майна у розмірі 110 250 гривень 00 копійок. Просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.

27 вересня 2016 року суддею Томаківського районного суду Дніпропетровської області Омеко М.В. відкрито провадження по справі.

30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою від 3 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

ОСОБА_2 надала заперечення на позовну заяву, матеріали справи не містять дати подання заперечення. Згідно яких ОСОБА_2 зазначила, що надані ОСОБА_1 аргументи про ведення спільного господарства та ведення спільного життя нічим не підтвердженні. Вона намагалася створити родину із ОСОБА_1 , дійсно, він в період часу з 2011-2016 роки періодично проживав у неї, їхні відносини не були постійними та спільного господарства вони не вели. Автомобіль марки «HYUNDAI» 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 взагалі не може розглядатися предметом спору, оскільки придбаний її матір`ю ОСОБА_3 , право власності на даний автомобіль зареєстровано за її матір`ю - ОСОБА_3 . Диван, шафа-купе, комп`ютер, комп`ютерний стіл дві газові колонки «Данко» придбані коштами її матері, 50 голів худоби (свиней) також не можна розглядати предметом спору, оскільки їх вирощуванням та продажом займається її мати. В частині 15 тонн зерна зазначає, що у її власності знаходиться земельний пай у якості сплати за користування її земельною ділянкою вона отримує від орендаря плату у вигляді зерна (пшениця, ячмінь, кукурудза, тощо). В будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності її матері знаходилося 10 тонн зазначеного зерна. ОСОБА_1 усвідомлюючи, що він не має наміру проживання з нею, маючи вільний доступ до володіння її матері, самостійно вивіз 10 тонн зерна у невідомому напрямку. В частині гаража, який розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1 , права власності де належить їй - ОСОБА_2 , відповідач по справі в 2011 році звернувся до неї із прохання про надання в оренду цього гаражу для здійснення ним підприємницької роботи. Оскільки по веденню всього господарства, в тому числі і на території домоволодіння, яке належить їй - ОСОБА_2 займається її мати, вона - ОСОБА_2 надала рекомендацію ОСОБА_1 звернутися до її матері - ОСОБА_3 . Між ОСОБА_1 та її матір`ю - ОСОБА_3 була здійснена домовленість про надання в оренду ОСОБА_1 гаражу, але той, в свою чергу не сплачує грошові кошти, а веде роботи по благоустрою будинку АДРЕСА_1 . На підставі наведеного просить повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 11 жовтня 2016 року подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ. В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 незаконно присвоїв собі 10 тонн пшениці, які належали її матері і яка знаходилася на території домоволодіння, яке належить її матері за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що у 2007 році нею було придбано автомобіль ВАЗ-21101, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , даний автомобіль належав їй на праві власності . За час, коли ОСОБА_1 намагався створити уявну видимість їхнього спільного проживання він користувався цим автомобілем. У 2016 році вона попросила ОСОБА_1 здійснити продаж цього автомобіля, у зв`язку з цим, на початку вересня 2016 році, коли їхні стосунки наближалися до розірвання, ОСОБА_1 повідомив їй, що ним знайдено покупець на автомобіль і для цього йому потрібна нова довіреність на його ім`я, що вона і зробила 08 вересня 2016 року. При цьому ОСОБА_1 пообіцяв, що грошові кошти, які будуть отримані від продажу автомобіля він повене їй - ОСОБА_2 . В подальшому з`ясувалося, що ОСОБА_1 переоформив право власності на автомобіль ВАЗ-21101, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 на своє ім`я. Грошові кошти від реалізації цього автомобіля ОСОБА_1 їй не повернув. Середня ринкова вартість даного автомобіля складає на даний час 100 000 гривень. Просить суд, витребувати з регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області інформацію про належність на підставі оформлення державної реєстрації автомобіля ВАЗ 21101, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий, який станом на 08.09.2016 року належить ОСОБА_2 та був зареєстрований під державним номером НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму вартості автомобіля ВАЗ 21101, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий 100 000 гривень; стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму вартості 10 тонн зерна - 30 000 гривень, яке ОСОБА_1 безпідставно придбав собі; стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 1 300 гривень.

11.10.2016 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ та зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ були об`єднанні в одне провадження.

26.10.2016 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області скасовано захід забезпечення позову у вигляді арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_1 ; на майно, яке знаходиться за адресами: в житловому будинку АДРЕСА_1 ; в будинку АДРЕСА_1 - телевізор «Philsps»; диван; шафа-купе; комп`ютер; стіл для комп`ютера; два газових двоконтурних котла «Данко»; дві металеві арки розміром 3м.х40м, з м.х20м.; худобу (40 голів свиней); 15 тонн зерна; автомобіль марки «HYUNDAI» 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

26.10.2016 року, 31 травня 2017 року ОСОБА_1 подавав уточнені позовні заяви.

28.10.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову, шляхом накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21101, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий та передання його на відповідальне зберігання - ОСОБА_2 .

31 жовтня 2016 року заява ОСОБА_2 про забезпечення її зустрічної позовної заяви Томаківським районним судом Дніпропетровської області задоволена частково - накладено арешту на автомобіль ВАЗ 21101, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий.

25.11.2016 року ОСОБА_2 подала уточнену зустрічну позовну заяву.

17.10.2017 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі призначено комплексну судову будівельно-технічну та оціночна-будівельну експертизи. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

28.02.2018 року відновлено провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 254 ЦПК України.

05.09.2022 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі призначено будівельно-оціночну експертизу у справі. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

12.09.2019 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задоволено, призначено додаткову будівельно-технічну та оціночної- будівельну експертизи. Провадження по справі зупинено.

19.12.2019 року ухвалою судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області Скрипченка Д.М. провадження по справі поновлено на підставі ч. 1 ст. 254 ЦПК України.

17.01.2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав уточнену позовну заяву.

23.09.2020 року адвокат Касьяненко Г.О, яка діє в інтересах ОСОБА_2 надала відзив на уточнену позовну заяву. В наданому відзиві просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав недоведеності наведених в уточненій позовній заяві вимог.

30.11.2020 року ОСОБА_1 через канцелярію суду надав відповідь на відзив на уточнену позовну заяву.

31.03.2021 року на підставі розпорядження голови Томаківського районного суду Дніпропетровської області Скрипченка Д.М. цивільна справа на підставі п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України була передана на розгляд Марганецького міського суду Дніпропетровської області.

01.10.2021 року цивільна справа ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області Тананайською Ю.А. прийнята до розгляду та призначено слухання по справі.

06.06.2022 року ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ від 11.10.2016 року та уточнену зустрічну позовну заяву від 25 листопада 2016 року залишено без розгляду, на підставі ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, суду пояснив, що приблизно з 15 листопада 2011 року, точної дати не пам`ятає, проживав з ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . Займалися спільним господарством, побудував господарчі споруди та гараж, зробив утеплення будинку. З 15-20 вересня 2016 року перестали спільно проживати. На його ім`я був депозит в банку, він зняв кошти та придбав будівельні матеріали.

Представник позивача ОСОБА_4 просив позов задовольнити, суду пояснив, що доказами є акт депутата про проживання, покази свідків та висновки будівельно-технічної експертизи.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином в порядку, про причини неявки суду не повідомила.

Третя особа ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином в порядку, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 , покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 зазначено, що «майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці».

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження № 61-28343св18) зазначено, що «особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності».

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Позивач та його представник зазначили, що доказами в справі є покази свідків, акт про проживання, висновок будівельної експертизи.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що проживає в с.Анастасівка, Томаківського району, з ОСОБА_1 у нього дружні відносини, виконував роботи по перекриттю криші в будинку в смт.Томаківка, адреси не знає, ОСОБА_1 заплатив за роботи 36000 гривень, роботи виконував восени 2014 року, потім консультував ОСОБА_1 з приводу утеплення будинку. Власником будинку була його співмешканка. В розмовах ОСОБА_1 повідомляв, що купляли телевізор, диван, меблеву стінку, інструменти ( які не знає). ОСОБА_1 заробляв грошей більше ніж співмешканка, після того як перестав проживати не зміг забрати свої речі.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що працює в комунгоспі смт.Томаківки, ОСОБА_1 знає років вісім, він орендував у підприємства приміщення, спілкувався з ним. Допомагав привозити ОСОБА_1 матеріали, він вирощував свиней, разом з ним купували зерно для худоби. З орендованого приміщення до будинку, де проживав ОСОБА_1 , адреси не знає, перевозили інструменти - болгарки, дрилі, бетонозмішувач. За проханням ОСОБА_1 з двору вивозив навоз, років три підряд. ОСОБА_1 говорив, що за свої коши придбав плазмовий телевізор. В будинку, де жив ОСОБА_1 , не був, тільки у дворі.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що позивач її син, в грудні 2010 року син повідомив, що одружується з ОСОБА_2 , разом прожили 6 років, держали господарство - свиней, придбавали разом корма. Зустрічалися на свята, ходили один до одного в гості, з попередньою дружиною розірвав шлюб за рік до початку проживання з ОСОБА_2 будинку ОСОБА_2 син робив ремонти, побудував гараж. Пішов від ОСОБА_2 та йому не дозволили забрати речі. За час проживання придбали диван, шафа-купе, газовий котел, все за його гроші, оскільки він був приватним підприємцем. Не знає, які матеріали купували, але за час проживання побудував паркан, свинарники, кролівники, металевий гараж.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 знає близько 20 років, десь з 2010 року чи 2012 року ОСОБА_1 проживав поряд, через одну садибу, близько років 5-6, точно сказати не може. Під час проживання будував паркан, замінили кришу на будинку, здійснив утеплення будинку. Йому не відомо чи забирав речі після припинення проживання. В будинку проживало дві жінки ( ОСОБА_2 та її матір) та ОСОБА_1 , з ким він спільне господарство йому не відомо, був у них в дворі, в будинок не заходив.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що працює ветеринарним лікарем, знає ОСОБА_1 близько 15 років, він консультувався з приводу свиней, запрошував робити вакцини свиням, 2 рази на рік. Який період жив ОСОБА_1 в смт.Томаківка, сказати не може, він купував корма свиням, варив їм їжу, прибирав. Робив ремонтні роботи по двору, побудував гараж. Господарство було ще за іншою адресою, туди завозили зерно.

Жоден із свідків не зазначає точного періоду проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , джерело отримання коштів, спільного ведення господарства. Свідки впевнено, зазначають, що майно придбавалось за кошти ОСОБА_1 , бо він на той час був приватним підприємцем та отримував більш значні суми доходу, при цьому жоден з них не був ні в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , ні були близько знайомі з відповідачем ОСОБА_2 , а всі відомості щодо спільного проживання, ведення спільного бюджету, знають тільки від позивача ОСОБА_1 .

Суд не приймає акт, складений депутатом Томаківської селищної ради Кільовою Ю.В. від 19 вересня 2016 року, як належний доказ на підтвердження факту проживання та ведення спільного господарства, оскільки повноваження депутата селищної ради визначені Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» та до компетенції депутата не входить складення акт обстеження житлових умов.

Суд критично відноситься до посилання представника позивача - ОСОБА_4 , в частині того, що ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала факт проживання, оскільки в судових засіданнях в Марганецькому міському суді Дніпропетровської області ОСОБА_2. участі не приймала, а обставини, які начебто визнанні в судових засіданнях не встановленні відповідним судовим рішенням, а зустрічні позови ОСОБА_2 залишені судом без розгляду, в зв`язку з неявкою позивача.

В наданих суду квитанціях (чеках) відсутні прізвища осіб, які були платниками коштів, чи відомості на підтвердження яких договорів здійснено оплату, що унеможливлює ідентифікацію платника, тому суд вважає їх неналежними доказами на підтвердження факту ведення спільного господарства, ведення спільного бюджету.

Позивач просить визнати об`єктом спільного майна , в тому числі вартість поліпшень, здійснених в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , в обґрунтування вартості поліпшень зазначає висновок будівельно-технічної експертизи від 17.07.2019 року та від 16.12.2019 року. Досліджуючи висновок експертизи судом встановлено, що експерт не надає висновок на питання в який період часу проведенні поліпшення, а тільки підтверджує наявність проведених поліпшень та їх вартість.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наведені позивачем підстави у позові та надані ним докази не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя, наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного майна, проведення робіт за їх спільні сумісні кошти або спільною працею.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Обов`язок доказування своєї трудової та/або фінансової участі у створенні спільної сумісної власності поза шлюбом належить позивачу.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надавши правову оцінку всім представленим доказам, які встановлюють дійсні обставини справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

Керуючись ст.ст.83, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ відмовити повністю за необгрунтованістю.

Витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 13 червня 2022 року.

Позивач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

Суддя: Ю. А. Тананайська