БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/53/22
Справа № 356/569/21
Р І Ш Е Н Н Я (заочне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2022 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р.М.

При секретарі Настич Н.А.

З участю позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2009 року ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку, окрім позивача, зареєстровані його діти: ОСОБА_4 , 1992 року народження, ОСОБА_5 , 2004 року народження та ОСОБА_6 , 2007 року народження, а також у вказаному будинку зареєстрована відповідачка по справі ОСОБА_3 , 1971 року народження. Рішенням Березанського міського суду Київської області від 16.12.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та рішенням Березанського міського суду Київської області від 29.05.2018 року вирішено питання про стягнення аліментів. Станом на дату подання позову за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивач разом із своїми синами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Відповідачка ОСОБА_3 разом із дочкою ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . По АДРЕСА_1 відповідача не поживає з 2014 року. В даний час у позивача виникла необхідність оформити субсидію на газо - та електропостачання. У зв`язку з тим, що відповідачка зареєстрована у його будинку, виникли складнощі з оформленням субсидій. Відповідачка з 2014 року не сплачує комунальних послуг за житло, її поведінка свідчить про те, що вона втратила інтерес до житлового приміщення. Відтак, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що з відповідачкою по справі ОСОБА_3 вони розлучені. З кінця 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не проживає, особистих речей не зберігає. На даний час відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідачка ОСОБА_3 судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованою адресою проживання та адресою свого фактичного проживання.

За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач та його представник проти такого порядку не заперечували, а належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, не повідомила причини своєї неявки та не подала відзив.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні було допитано свідка.

Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_3 з кінця 2013 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, особистих речей там не зберігає, жодної кореспонденції на її ім`я за вказаною адресою не надходить.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання допитаного в судовому засіданні свідка, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2009 року, власником будинку АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачка ОСОБА_3 має в приватній власності квартиру за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 27).

З акту обстеження житлово-побутових умов 21.02.2022 року, складеного депутатом Березанської міської ради Київської області Хатян Н.В., вбачається, що в присутності свідків підтверджено факт проживання відповідачки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 35).

Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України гарантовано право кожного на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, в свою чергу, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справи, судом з`ясовано, що відповідачка не є членом сім`ї позивача, на підставі рішення Березанського міського суду від 16.12.2014 року, також вона не є і наймачем жилого приміщення в будинку, який належить позивачу, оскільки договір найму жилого приміщення між сторонами не укладався.

Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_3 близько семи років не проживає в будинку АДРЕСА_1 , який належить позивачу, не є членом сім`ї позивача та не пов`язана спільним побутом з позивачем, суд вважає за необхідне визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як встановлено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, оданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідачка не скористалась своїми процесуальними правами, не надала суду відзив на позовну заяву, не надала доказів на спростування позиції позивача.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 15-16, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 128, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. М. Лялик