Справа № 758/5585/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), у якому просить стягнути з відповідача 4429,00 грн матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, 3200,00 грн вартості за проведення звіту про оцінку збитків, 3000,00 грн моральної шкоди та 1816,00 грн витрат по сплаті судового збору, 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу, було залито з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач. За результатами проведення обстеження квартири АДРЕСА_1 було складено акти про залиття квартири від 05.03.2021 та 06.03.2021 і складено звіт про оцінку майнового збитку. Оскільки залиття квартири позивача відбулося внаслідок залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , а крім того враховуючи що таке залиття відбулося повторно (вперше відповідач залила квартиру позивача 01.11.2020), просить врахувати що вона є особою похилого віку, у неї значно погіршився нормальний уклад життя, а також немає коштів для проведення відновлювального ремонту, тому просить відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду, а також понесені судові витрати.

Ухвалою від 05.05.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки акти про залиття квартири позивача були складені у відсутності відповідача або її представника; у відсутності представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання; у відсутності зацікавлених осіб від потерпілої сторони; не містить відомостей щодо завданої матеріальної шкоди (обсягів необхідного ремонту приміщень квартири, переліку пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовну вартість); не містить висновку комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Крім того, відомості щодо характеру затікання та його причини визначені головою правління ЖБК «Верстат- 6» Цвілій Л.І., яка не є спеціалістом в даній галузі. Акти були складені без огляду квартири відповідача, що підтверджується їх змістом, а інформація, що в них міститься, суттєво відрізняється. Зазначене свідчить про відсутність вини відповідача у заподіянні будь-якої шкоди позивачу. Крім того, позивачем не надано жодного належного, достатнього та достовірного доказу того, що шафа була пошкоджена до стану непридатного для використання саме внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності відповідача, а жодний з наданих актів не містить такої інформації. Крім того, з документів, доданих до позовної заяви взагалі не можливо встановити, в якому стані знаходилася зазначена шафа до подій 05.03.2021. Також зазначає, звіт про оцінку збитків від 16.03.2021 не містить інформації про попередження (обізнаність) експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому не може бути належним та допустимим доказом у цій справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача, у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю та з підстав, які були викладені у поданому суду письмовому відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди - один із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статті 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, статтею 1166 ЦК України встановлено загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої «деліктної шкоди». Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим). Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, з урахуванням визначених господарсько-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності судочинства, позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди.

Так, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах від 27.05.2021 у справі №761/12945/19, від 01.04.2021 у справі № 464/5150/16-ц.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, на позивача покладається обов`язок доведення наявності шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою. На відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (положення ст. ст. 317, 319, 322 ЦК України).

Частиною 1 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з матеріалів справи, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 29,60 кв.м., загальною площею 53,20 м.кв., що складається з двох кімнат, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18.01.2006 № 31-С.

Відповідач зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , та є її власником, що не заперечувалося представниками сторін у судовому засіданні.

Тобто квартира відповідача знаходиться поверхом вище над квартирою позивача у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що 05.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , відбулося залиття квартири, внаслідок чого майну позивача було завдано збитків.

Позивач вищенаведене підтверджує актами про залиття квартири від 05.03.2021 та 06.03.2021.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що оскільки це вже вдруге позивачу було залито квартиру відповідачем (перше залиття сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 ), однак голова правління ЖБК «Верстат-6» Цвілій Л.І. відмовилася підписувати акт про залиття квартири саме 05.03.2021 та повідомила що вона складе свій акт про залиття, тому з метою фіксації залиття квартири позивача саме 05.03.2021 член правління разом з мешканцями будинку склали такий акт про залиття квартири позивача 05.03.2021 (саме в день залиття квартири). Крім того, було викликано поліцію, оскільки на думку сторони позивача, голова правління умисно зволікала зі складенням акта про залиття, а також через те, що у зв`язку з некваліфікованим складенням такого акта позивачу вже було відмовлено у позові про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири, яке трапилося 01.11.2020.

З акта про залиття квартири від 05.03.2021 вбачається, що такий складено членом правління ЖБК «Верстат-6» та мешканцями будинку по АДРЕСА_1 , про те, що 05 березня 2021 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , в якій на даний час за пропискою мешкає її син ОСОБА_1 туалетну кімнату, а саме, з 3-х (трьох) стояків з під самої стелі текла вода, яка повністю залила вбудовану шафу, що знаходиться у туалетній кімнаті, стікаючи по шафі, стелі та стіні. Вода стікала з кв. АДРЕСА_2 , яка знаходиться поверхом вище. Причина аварії невідома, власником квартири є ОСОБА_4 . Мешканець квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , який являється чоловіком ОСОБА_4 на момент аварії був присутнім при огляді зазначеного затоплення.

З акта про залиття квартири вих.№06/03 складеного головою правління ЖБК «Верстат-6» Цвілій Л.І. вбачається, що 05.03.2021 у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , внаслідок аварії (лопнув кран від стояка гарячого водопостачання до лічильника) сталося затікання по стояку горячого водопостачання в туалетній кімнаті у квартирі АДРЕСА_1 , мешканцями квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_6 . Внаслідок затікання було залито дві перші полиці антресолі у туалетній кімнаті, на яких чітко було видно краплі води.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що дійсно 05.03.2021 відбулося вже друге залиття квартири позивача. Після того як їй 05.03.2021 повідомили, що квартиру позивача заливає, обійшовши перший та другий поверх, виявилося, що квартиру позивача заливає з квартири відповідача. Зокрема, був присутній ОСОБА_5 (чоловік відповідачки), і встановлено, що тріснув вентель крану від стояка гарячого водопостачання до лічильника, внаслідок чого і сталося затікання по стояку горячого водопостачання з квартири АДРЕСА_2 . Оскільки 05.03.2021 вона акт про залиття не складала, представник позивача дійсно викликав поліцію.

10.03.2021 між представником позивача ОСОБА_1 та ПП «Аверті» укладено договір на надання послуг щодо проведення оцінки збитків завданих внаслідок залиття квартири, за результатами якого було складено звіт про оцінку збитків від 16.03.2021.

Згідно зазначеного звіту про оцінку збитків об`єктом дослідження є квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох жилих кімнат, кухні, коридору, ванної, вбиральні, вбудованої шафи. Загальна площа квартири 53,20 кв.м., висота стелі - 2,75 м.

Відповідно до висновку про розмір матеріальних збитків, у звіті про оцінку збитків зазначено, що власнику у результаті пошкодження водою належного їй майна - оздоблення квартири АДРЕСА_1 складає 4429,00 грн. Розрахунок та види робіт викладено у таблиці №8 цього звіту.

Основними доказами, на які покликається позивач на підтвердження своїх вимог, є акти про залиття квартири - на підтвердження факту залиття квартири 05.03.2021 та причин такого залиття, та звіт про оцінку збитків - на підтвердження розміру завданих позивачу збитків.

Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25.08.2005 за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відзиві представник відповідача зазначає, що надані позивачем акти про залиття містять певні недоліки, зокрема такі складені у відсутності відповідача або її представника; у відсутності представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання; не містить відомостей щодо завданої матеріальної шкоди (обсягів необхідного ремонту приміщень квартири, переліку пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовну вартість); не містить висновку комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Однак суд вважає зазначені аргументи сторони відповідача неспроможними та зазначає, що у даному випадку зазначені акти про залиття містить дані про подію, яка відбулася, наслідки такої події, причину залиття квартири АДРЕСА_1 , міститися висновок про те, хто заподіяв шкоду, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. А посилання відповідача на певні недоліки в актах не може бути єдиною підставою для визнання такого доказу неналежним.

Крім того, матеріалами справи підтверджено та стороною відповідача фактично не заперечується факт залиття спірної квартири саме відповідачем.

Також допитана у судовому засіданні голова правління ЖБК «Верстат-6» ОСОБА_7 також підтвердила, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок поламки вентеля крану від стояка гарячого водопостачання до лічильника у квартирі відповідача. І саме з квартири відповідача вода стікала по стояку горячого водопостачання до квартири позивача. Крім того, чоловік відповідача ОСОБА_5 05.03.2021 був присутній під час огляду квартири відповідача та сам перекрив воду у квартирі відповідача, щоб припинити подальше затоплення квартири позивача.

З огляду на зазначене, окремі недоліки при складанні актів про залиття квартири не можуть бути підставами для невстановлення факту залиття 05.03.2021 квартири позивача та причини такого залиття, а тому такі приймаються судом до уваги на підтвердження факту та причин залиття квартири позивача.

Розмір завданих збитків, позивачка доводить звітом про незалежну оцінку вартості майнового збитку, в якому зазначено, що оцінка виконана у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та проводиться суб`єктом оціночної діяльності ПП «Аверті», що діє згідно сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №857/20 від 24.09.2020, який передбачає виконання робіт, пов`язаних з незалежною оцінкою вартості майна на території України.

Відповідач іншого розрахунку та доказів щодо розміру завданої залиттям квартири шкоди не надав, питання про проведення судової експертизи не поставив, а отже належними та допустимими доказами визначену позивачем суму завданої шкоди не спростував.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд зазначає, що на сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Також такий стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Таким чином, під час розгляду справи позивачем доведено належними та допустимим доказами факт спричинення майнової шкоди, завданої з вини відповідача та її розмір, при цьому останнім не спростовано вини у її заподіянні та її розмір, а тому суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позову в цій частині.

Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 27 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з правової позиції викладеної у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Розмір заявленої до стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що таке залиття відбулося повторно, вона є особою похилого віку, у неї значно погіршився нормальний розклад життя, нервова напруга, переживання, пов`язані з необхідністю проведення відновлювального ремонту квартири, витратою часу на проведення обстеження квартири для визначення розміру матеріального збитку, звернення до суду та за правовою допомогою, що завдає їй моральних страждань.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 ЦПК України у належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Однак жодних доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди позивачем суду не подано.

Відтак враховуючи, що оскільки відшкодування моральної шкоди не залежить від відшкодування майнової шкоди та не пов`язане з розміром цього відшкодування, а також враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження заявленого розміру та характеру моральної шкоди, з урахуванням поданих у судових засіданнях пояснень представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні стягнення з відповідача 3000,00 грн моральної шкоди за необґрунтованістю.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.1 ст. 141, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1816,00 грн, та витрати на проведення звіту про оцінку збитків у розмірі 3200,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4 108,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду у розмірі 4 429 (чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 4 108 (чотири тисячі сто вісім) гривень 00 копійок.

В позовній вимозі ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 24 лютого 2022 року.

Суддя О. І. Якимець