Ухвала

10 червня 2022 року

місто Київ

справа № 127/33311/18

провадження № 61-4985ск22

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.», ОСОБА_1 , третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про визнання недійсним правочину, скасування державної реєстрації, витребування майна та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 червня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Щодо наведення передбачених процесуальним законом підстав касаційного оскарження

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Заявник як підстави касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року визначив те, що:

- (1) оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;

- (2) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року;

- (3) суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень

І. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі наведення посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

ІІ. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підсумовуючи, Суд визначає, що у випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

ІІІ. Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

ІV. У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до цих правових норм.

Щодо оцінки наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі

Верховний Суд визнає наведені заявником першу та другу підстави касаційного оскарження такими, що є неналежно викладеними та не обґрунтованими, оскільки, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, заявник не навів передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Також у касаційній скарзі заявник зазначає, що суд застосував норму права без врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року, проте не зазначив унікального номеру справи, у якій постановлене таке рішення, та які норма права суд апеляційної інстанції неправильно застосував.

Відповідно заявнику потрібно подати виправлену касаційну скаргу, в якій навести належні підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції, що мають бути викладені відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України.

Щодо сплати судового збору під час подання касаційної скарги

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

За змістом оскаржуваного рішення ОСОБА_2 у грудні 2018 року звернувся до суду із позовом з вимогами про:

- визнання недійсним договору комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.» та ОСОБА_2 ;

- скасування державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу марки AUDI, моделі А8, 2012 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_1 , чорного кольору, тип - загальний легковий седан-В; державний номерний знак НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 ;

- витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 транспортного засобу, марки AUDI, моделі А8, 2012 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_1 , чорного кольору, тип - загальний легковий седан-В;

- зобов`язання Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області відновити державну реєстрацію цього транспортного засобу, здійснену 02 жовтня 2016 року за ОСОБА_2 , видати свідоцтво про державну реєстрацію та номерний знак.

Отже, у справі № 127/33311/18 позов пред`явлено із трьома вимогами немайнового характеру та однією вимогою майнового характеру.

ОСОБА_1 оскаржує рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним договору комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.» та ОСОБА_2 (щодо мотивів судів відмови у задоволенні позову); а також в частині задоволення позовних вимог про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 транспортного засобу, марки AUDI, моделі А8, 2012 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_1 , чорного кольору, тип - загальний легковий седан-В, та скасування державної реєстрації (перереєстрації) цього транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 , відновивши попередній стан.

Тобто рішення судів заявник оскаржує в частині вирішення судами однієї вимоги майнового характеру та двох вимог немайнового характеру.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено на 2018 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року - 1 762 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704, 80 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 810, 00 грн), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01 січня 2018 року, тобто 8 810, 00 грн.

Враховуючи, що вартість транспортного засобу складає 1 173 000, 00 грн, то судовий збір, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, становить 17 620, 00 грн (8 810, 00 х 200 %).

За правилом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки у справі заявник оскаржує судові рішення в частині вирішення двох вимог немайнового характеру, розмір судового збору, який належало сплатити за подання такого позову, складав 1 409, 60 грн (704, 80 х 2), тому за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 2 819, 20 грн

(1 409, 60 х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, ККДБ: 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Щодо подання відповідної кількості копій касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Втім, заявник не долучив до касаційної скарги потрібної кількості копій касаційної скарги разом з доданими матеріалами, а тому ОСОБА_1 повинен направити до Верховного Суду копії касаційної скарги для направлення їх іншим учасникам справи.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, що якщо позивач (тут - заявник) не усуне недоліки позовної заяви (касаційної скарги) у строк, встановлений судом, заява (скарга) вважається неподаною і повертається позивачеві (заявникові)

(частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.», ОСОБА_1 , третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про визнання недійсним правочину, скасування державної реєстрації, витребування майна та зобов`язання вчинити дії, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний