Провадження № 2/932/2850/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А., представника позивача Препелиці Ю.В., розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Хандусенко І.О, поданого ним у цивільні справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Делос», про звернення стягнення на предмет іпотеки, про закриття провадження по справі,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Публічного Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Делос», про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Справа розглядалась судом тривалий час.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Шевцова Т.В.) від 26 грудня 2016 року, відкрито провадження у справі.

Унаслідок звільнення суддів ОСОБА_3 , Женеску Е.В., Сліщенка Ю.Г., відсторонення судді Яковлєва Д.О., справа передана судді Кондрашову І.А. (протокол від 27.01.2021 року).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року справ прийнята в провадження судді Кондрашова І.А.

10.08.2021 року до суду надійшло клопотання адвоката Хандусенко І.О. в інтересах ОСОБА_1 про закриття провадження у справі № 200/20360/16-ц. Підставами для задоволення клопотання зазначено, що до юрисдикції господарських судів віднесені спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15 звернула увагу, що з 15 грудня 2017 року дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, коли сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та/або фізичні особи підприємці. Сторонами основного зобов`язання кредитного договору від 19 серпня 2011 року № 190811 є юридичні особи ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та Приватне акціонерне товариство «Делос». У даній справі спір стосується звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому іпотечний договір № 230811-1 від 25.08.2011 року спрямований на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Отже, виходячи зі змісту та підстав поданого позову, характеру спірних відносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, представник відповідача вважає, що спір у цій справі виник з правовідносин, що стосуються правочину, укладеного для виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Посилаючи на п. 1, ч. 1 ст. 255 ЦПК України, представник відповідача просить закрити провадження по даній справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В підготовче засідання відповідач та представник не з`явились. Суд вважає можливим вирішити подане клопотання у їх відсутність.

Представник позивача заперечувала проти задоволення клопотання та вказала, що справа відкрита з дотриманням вимог закону, тому немає підстав для закриття провадження. Просить відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подане клопотання та перевіривши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, до юрисдикції господарського суду віднесені справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Зазначена норма була викладена у новій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Дата набрання сили названого Закону 15.12.2017 року.

Отже, до юрисдикції господарських судів віднесені спори щодо правочинів, які укладені для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

За змістом ст. 2 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 898-ІV іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, установлених статтею 12 Закону № 898-ІV, а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що предметом спору у справі № 200/20360/16-ц, є звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 230811-I від 25 серпня 2011 року, який укладено між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., за реєстр. № 1220.

При цьому, зазначений договір іпотеки укладено в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 190811-КЛВ від 19 серпня 2011 року, укладеного між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та Приватним акціонерним товариством «Делос». Отже, основне зобов`язання виникло між юридичними особами, а відтак спір з приводу виконання забезпечувального зобов`язання, яке є похідним від основного договору, має ознаки господарського та має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу у Постанові від 05.05.2020 року по справі № 161/6253/15, що з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" - спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) ФОП. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

З указаної дати, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи - сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема, незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 906/277/18 (провадження N 12-300 гс 18). Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається з урахуванням суб`єктного складу сторін основного зобов`язання, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 753/12916/15-ц (провадження N 14-409цс18).

Приймаючи до уваги, що спір у справі № 200/20360/16-ц виник відносно договору іпотеки, який укладено для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ПАТ «Делос», суд вважає, що такий спір є господарським, тобто він не може розглядатись Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

У своїх постановах ВП ВС неодноразово вказувала, що судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Підсудність це сукупність юридично значимих ознак справи, на підставі яких Цивільний процесуальний закон визначає суд і склад цього суду, які правомочні здійснювати судовий розгляд.

Відповідно до правила, викладеного у ч. 2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Отже, це правило стосується саме «підсудності», тобто коли суд прийняв справу з додержанням вимог процесуального Закону, він повинен її розглянути, навіть якщо в ході розгляду справи змінилась її підсудність.

Але це правило не стосується «юрисдикції», оскільки спір має бути вирішений повноважним і компетентним судом.

Тому зміна в процесі розгляду справи юрисдикції спору має наслідком або передачу такої справи на розгляд компетентного суду або закриття провадження.

Слід також вказати, що відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Після відсторонення судді ОСОБА_4 у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності, справа була передана на розгляд судді Кондрашову І.А., тобто змінився склад суду, а відтак розгляд справи розпочинається спочатку. Той факт, що провадження у справі було відкрито раніше, не надає права суду розглядати такий спір, оскільки вирішальним є суб`єктний склад сторін та юридично значущі ознаки спору, а не сам факт прийняття до розгляду справи, яка віднесена до юрисдикції господарського суду. У разі, якщо суд буде продовжувати розгляд даної справи, то вийде за межі своїх повноважень та фактично розгляне господарський спір.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Для визначення «суду встановленого законом», зокрема для визначення суду належної юрисдикції, у процесуальному законодавстві України, застосовано підхід віднесення до юрисдикції загальних судів всіх справ, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Таким чином, якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (господарських чи адміністративних) судів, лише тоді вона підлягає розгляду загальним судом.

Отже, справа повинна розглядатись спеціалізованим судом, який в даному випадку є компетентним і таким, що «встановлений законом».

Суд не може погодитись з посиланням представника позивача на те, що справа прийнята до провадження судом, тож повинна бути розглянута по суті.

Так, якщо в ході розгляду спору правовідносини набули іншої правової природи, на які правила цивільного судочинства не поширюються, то в такому випадку суд повинен закрити провадження у справі. Для визначення юрисдикційності спору враховується характер спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін та обраний позивачем спосіб захисту, тобто матеріальний критерій, а не процесуальні ознаки. Справа прийнята до провадження некомпетентним і неповноважним судом, підлягає передачі до належного суду, навіть якщо такі факти встановлені під час розгляду справи, до моменту ухвалення рішення. Відкриття провадження, тобто процесуальний критерій, значення не має, оскільки визначення юрисдикції не ставиться в залежність від того, чи вирішив суд питання про відкриття провадження чи ні. Ухвалення рішення з порушенням правил юрисдикції (підвідомчості) є безумовною підставою до скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Таким чином, беручи до уваги викладене, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання, суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача та закриття провадження у справі з одночасним роз`ясненням позивачу права на звернення до належного суду, а саме Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 19, 43, 255, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача адвоката Хандусенко І.О. про закриття провадження у справі, задовольнити.

Провадження по справі № 200/20360/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Делос», про звернення стягнення на предмет іпотеки, закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ