ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2961/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Сердюковій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям квартир, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям квартири.

Позов мотивований тим, що він є одноособовим власником відповідно до Договору міни квартири від 01.11.2010 року квартири АДРЕСА_1 . Квартира двокімнатна загальною площею 54,10 кв м, у тому числі житловою площею - 28, 80 кв м, розташована на 7-му поверсі 10-ти поверхового будинку.

Вказує, що він 1955 року народження, є інвалідом І-ї групи з рухового апарату, йому важко пересуватись, часто хворіє, має поганий стан здоров`я.

Поверхим вище цього ж будинку розташована квартира АДРЕСА_5 , у якій мешкає відповідач ОСОБА_2

02 вересня 2018 року відбулося залиття належної йому квартири - АДРЕСА_1 з квартири поверхом вище - АДРЕСА_5, мешканцем якої є відповідач.

Згідно Акту про залиття від 02 вересня 2018 року, затвердженого ЖЕД-205, залиття сталося з квартири АДРЕСА_5 . В квартирі АДРЕСА_1 під час залиття пошкоджено: коридор - стеля, стіни, підлога (лінолеум), кімната - стіни, ванна - стеля, стіни (керамічний кахель в деяких місцях відійшов від стіни), вбиральня - стеля, стіни. Під час залиття ушкоджено електрику, відсутнє світло, на час огляду у ванній кімнаті та кухні. Причину залиття не встановлено у зв`язку із ненаданим доступом до сантехнічного обладнання мешканцями квартири АДРЕСА_5 . Недоліки мешканці квартири АДРЕСА_5 ліквідували самостійно.

Вказує, що внаслідок такого маштабного залиття квартира потребує негайного ремонту. Вартість майнового збитку, просить стягнути з відповідача за наслідком проведеної судової будівельно-технічної експертизи, яка ним буде заявлена в ході розгляду справи.

Внаслідок залиття квартири йому також завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 14 616 грн. 00 коп. у якості компенсації вартості відпочинку у санаторії «Алмаз» в місті Трускавець (з розрахунку 1 044 грн. за 1 добу) на 14 днів, та обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дії/бездіяльності відповідача він вимушений жити тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості, при цьому він є інвалідом І-ї групи, внаслідок залиття переніс стес, мав різке погіршення стану здоров`я в період залиття, що підтверджує записами сімейного лікаря в амбулаторній книжці від 03.09.2018 року та 10.09.2018 року: голоний біль, температура, тиск, діарея та інші негативні наслідки.

Також внаслідок такого залиття він вимушений був висушувати все з метою хоча би відновити елементарні умови для помешкання в квартирі, відновлювати електропостачання, яке було пошкоджено, помешкання квартири потребує ремонту, й на час, коли він не зроблений, вимушений перебувати у антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідачів як власника квартири, натомість відповідач не пробачився за завдані збитки, не допоміг з ліквідацієї збитків й наразі відмовляється відшкодувати такі збитки.

В ході розгляду справи позивачем подана заява від 18 вересня 2019 року про збільшення позовних вимог (а.с. 49), яка згідно протокольної ухвали суду на підставі ч.5 ст. 49 ЦПК України не була прийнята судом до розгляду та повернута позивачу, оскільки позивачем не дотримані вимоги ч.5 ст. 49 ЦПК України про надання суду доказів про направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи (відповідачам), всупереч цьому такі копії подані до суду.

Положенням ст. 49 ЦПК України передбачено процесуальні права та обов`язки сторін

Сторони користуються рівними процесуальними правами (ч.1 ст. 49 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

За таких підстав суд розглядав позовну заяву позивача у первинно поданій редакції від 16 жовтня 2018 року (а.с. 1-2).

В судове засіданні позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду).

Матеріали справи містять заяву позивача від 14 грудня 2021 року про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог. Позивач вказуює, що є інвалідом І-ї групи з рухового апарату, йому важко пересуватись по місту, просить визнати причину неявки поважною та відносини його порушене право за наслідком завданих його майну збитків з винних дій/бездіяльності відповідача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 11 жовтня 2019 року (а.с.57), позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та необґрунтованістю. Доводи заперечення проти позову мотивовані тим, що відповідач у день аварії був відсутнім дома, те, що відбулась аварія системи водопостачання/водовідведення не з його вини. Докази на спротування позовних вимог не надав. Вважає, що цей позов поданий позивачем з підстав неприязних відносин як сусідом.

Представником відповідача ОСОБА_3 , діючим на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 11 жовтня 2019 року (а.с.57), наданий відзив на позов від 15 жовтня 2019 року (а.с.53). Доводи якого зводяться до того, що позивачем не доведена вина відповідача ОСОБА_2 у заподіянні майну відповідача збитків та моральної шкоди, й за відсутності належних та допустимих доказів про предмет доказування, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Окрім того, звертає увагу суду на те, що подана позовна заява не відповідає формі та змісту позовної заяви, вона не є зрозуміною для сприйняття та надання оцінки тощо.

В судовому засіданні представник відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» Савченко Г.М., діюча на підставі довіреності від 10.01.2022 року, позовні вимоги не визнала,а звважаючи на спірні правовідносини, вважала комунальне підприємство неналежним відповідачем, у зв`язку із чим просила в частині вимог до такого відповідача відмовити, тим більше, що вимоги до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» позивачем не ставилися.

Водночас, представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» підтвердила той факт, що 02 вересня 2018 року відбулося залиття належної позивачу квартири - АДРЕСА_1 з квартири поверхом вище - АДРЕСА_5, мешканцем якої є відповідач. Також підтвердила дійсність складеного КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» акту про залиття від 02 вересня 2018 року, затвердженого ЖЕД-205, вказала, що причину залиття не було встановлено у зв`язку із не наданим доступом до сантехнічного обладнання мешканцями квартири АДРЕСА_5 . Джерело аварії мешканці квартири АДРЕСА_5 ліквідували самостійно без залучення сантехніків чи інших спеціалістів КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва». При цьому зазначила, про те, що всі обставини аварії вказували на те, що її винуватцем були саме мешканці квартири АДРЕСА_5 (поверхом вище від квартири позивача АДРЕСА_1 ), водночас комісію на обстеження для встановлення причини аварії до квартири такі особи не допустили.

Відовідачем КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» надано відзив на позов від 15 березня 2019 року (а.с. 38-43). Відповідач серед іншого вказує, що вина комунального підприємства у завданні збитків майну позивача та моральної шкоди вцілому відсутня, оскільки він не є заподіювачем збитків. Таким заподіювачем збитків є власник/мешканець квартири АДРЕСА_5 .

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити рішення за відсутності позивача згідно поданої ним заяви про розгляд справи за його відсутності, за участю відповідачів (їх представників).

Вислухавши пояснення відповідачів, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовим засіданням за участю відповідачів.

У межах підготовчого судового засіданні ухвалою Дарницького районного суду м. Кмєва від 20.02.2020 року, яка залишена без змін постановою Київського апелляційного суду від 21 липня 2020 року (а.с.145-147), за клопотанням позивача була призначена судова будувельно-технічну експертизу (а.с. 112-113), й перед експертом були поставлені такі питання:

-«Яка технічна причина залиття квартири АДРЕСА_1 , яке мало місце 02 вересня 2018 року, що належить ОСОБА_1 , та чи пов`язується таке залиття з джерелом її виникнення з вини мешканця/мешканців квартири АДРЕСА_4 ?

-«Яка вартість пошкодженого внаслідок залиття майна квартири АДРЕСА_1 , яке мало місце 02 вересня 2018 року ?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6), попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до Висновку експерта від 17.11.2021 року № 21391/20-44 за результатами проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової будувельно-технічної експертизи встановлено, що за результатами обстеження фактичну причину залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 , не видалося можливим.

Клопотанням від 30 грудня 2020 року експерт просив сторін забезпечити його доступ до місця обстеження об`єктів дослідження - безперешкодний доступ до квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 (а.с. 157).

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав, що не забезпечив доступ експерта до обстеження квартири АДРЕСА_5 (на його думку з поважної причини - хворів).

Вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для відновлення пошкодженого опорядження та оздоблення поверхонь конструктивних елементів у примідщенням квартри АДРЕСА_6 , після залиття, яка сталося 02.09.2018 року станом на час дослідження експертом визначена в сумі 16 806 грн. 00 коп. (а.с.166-172-176).

Судом встановлено, що позивач є одноособовим власником відповідно до Договору міни квартири від 01.11.2010 року квартири АДРЕСА_1 (а.с.13, 14-15). Квартира двокімнатна загальною площею 54,10 кв м, у тому числі житловою площею - 28, 80 кв м, розташована на 7-му поверсі 10-ти поверхового будинку (а.с.16-17).

Позивач 17.06.1955 року народження, є інвалідом І-ї групи з рухового апарату (а.с. 8, 13), йому важко пересуватись, часто хворіє, має поганий стан здоров`я.

Поверхим вище цього ж будинку розташована квартира АДРЕСА_5 , у якій мешкає відповідач ОСОБА_2 (а.с. 20).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав, що він є мешканцем та власником АДРЕСА_4 , доказів цьому не надав.

02 вересня 2018 року відбулося залиття належної позивачу квартири - АДРЕСА_1 , з джередом залиття з квартири поверхом вище - АДРЕСА_5, мешканцем якої є відповідач.

Згідно Акту про залиття від 02 вересня 2018 року, затвердженого ЖЕД-205, залиття сталося з квартири АДРЕСА_5 .

В квартирі АДРЕСА_1 під час залиття пошкоджено: коридор - стеля, стіни, підлога (лінолеум), кімната - стіни, ванна - стеля, стіни (керамічний кахель в деяких місцях відійшов від стіни), вбиральня - стеля, стіни.

Під час залиття ушкоджено електрику, відсутнє світло, на час огляду у ванній кімнаті та кухні.

Причину залиття не встановлено у зв`язку із ненаданим доступом до сантехнічного обладнання мешканцями квартири АДРЕСА_5 .

Недоліки мешканці квартири АДРЕСА_5 ліквідували самостійно (а.с.12).

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачем не доведена вина у завданні саме з його вини збитків, й те, що на час аварії його та мешканців квартири АДРЕСА_5 не було дома, а відтак аварія із залиття відбулась не з вини мешканців квартири АДРЕСА_5 , спростовується відсутністю доказів такого відповідача, а також його процесуальною поведінкою, який не допустив на час аварії працівників КП до обстеження його квартити для встановлення причин аварії та джерела її виникнення, а також експерта для проведення судової будувельно-технічної експертизи, а тому суд застосовує до такого відповідача положення статті 109 ЦПК України, як особи, яка ухилилась від проведення експертизи, встановшивши факт для з`ясування якого експертиза й була призначена, те, що джерело залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось з вини мешканця/мешканців квартири АДРЕСА_5 .

Так, відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ст. 109 ЦПК України).

Відповідно до Висновку експерта від 17 листопада 2021 року № 21391/20-44 за результатами проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової будувельно-технічної експертизи встановленавартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для відновлення пошкодженого опорядження та оздоблення поверхонь конструктивних елементів у приміщенні квартири АДРЕСА_6 , після залиття, яка сталося 02 вересня 2018 року станом на час дослідження становить 16 806 грн. 00 коп. (а.с.166-172-176).

Й оскільки позивач у позовній заяві посилається на вартість матеріальних збитків, які будуть визначені за висновком експерта, суд вважає, що визначена експертом вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для відновлення пошкодженого опорядження та оздоблення поверхонь конструктивних елементів у приміщення квартири АДРЕСА_6 , після залиття, яка сталося 02.09.2018 року, мають бути покладені в основу цього рішення суду, й визначена сума експертом підлягає стягнення з відповідача в частині відшкодування матеріальних збитків на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.1 Розділу Х Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у зв`язку з винятковими обставинами у 2008 році, у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, діє презумпція заподіювача шкоди. У зв`язку з цим не позивач повинен довести наявність вини відповідача, а відповідач повинен довести відсутність його вини у завданні шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).

За встановлених обставив вуд вважає доведеною вину відповідача ОСОБА_2 у завданих матеріальних збитках, заподіяних майну позивача внаслідок залиття належної позивачу квартири, яке відбулося 02 вересня 2018 року, у розмірі 16 806 грн. 00 коп. на підставі висновку експерта (а.с. 12, 166-172-176).

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків є обгрутованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують в цій частині позовні вимоги судом не встановлені.

Водночас вимоги позивача до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» не доведені, а тому підлягають відмові у задоволенні.

За проведення судової експертизи з визначення вартості завданих збитків позивачем понесено витрати в розмірі 11 767грн. 68 коп., що підтверджується виставленим позивачу експертною установою рахунком № 5102 від 01.04.2020 року та меморіальним ордером від 25.08.2020 року (а.с. 151) про сплату позивачем таких коштів, які згідно п.2 ч.3 ст. 133, ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд, надавши оцінку письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу внаслідок дій, що вплинули на права позивача, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково, й оцінює її в розмірі 7 000 грн. 00 коп.

Так, як встановлено судом, у результаті залиття було зіпсовано (пошкоджено) належну позивачу квартиру, ступінь такого залиття (коридор, кімната, ванна, кухня, пошкоджена електропроводка (квартира частково залишилась без світла)), внаслідок чого майже всі приміщення квартири були зіпсовані водою (вологою), та неправомірних дій/бездіяльності відповідача по відношенню до майна (єдиного житла) позивача, який є інвалідом І-ї групи за руховим апаратом, вимушений був жити тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості, й також вимушений був самотужки ліквідовувати наслідки аварії (затоплення): вичерпувати та вимочувати воду, висушувати все з метою хоча би відновити елементарні умови для помешкання, робити ремонт, й на час, коли він не зроблений, перебувати у антисанітарних умовах, спричинених внаслідок недбалих дій відповідачів як власника квартири.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 14 616 грн. 00 коп. у якості компенсації вартості відпочинку у санаторії «Алмаз» в місті Трускавець (з розрахунку 1 044 грн. за 1 добу) на 14 днів, та обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій/бездіяльності відповідача він вимушений жити тривалий час у антисанітарних умовах підвищеної вологості, при чому він є інвалідом І-ї групи, внаслідок залиття переніс стес, мав різке погіршення стану здоров`я в період залиття, що підтверджує записами сімейного лікаря в амбулаторній книжці від 03.09.2018 року та 10.09.2018 року: голоний біль, температура, тиск та інші негативні наслідки, проте суд, зважаючи на співмірність визначеної суми моральної шкоди до такої шкоди, визначає її у 7 000 грн.

Суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме те, що позивач є інвалідом І-ї групи за руховим апаратом, внаслідок залиття переніс стес, мав різке погіршення стану здоров`я в період залиття, та він під час та після залиття квартири позбавлений протягом тривалого часу нормальних санітарних умов проживання, вимушений проводити ремонт унаслідок протиправни дій/бездіяльності відповідача, й на час, коли він не зроблений, перебувати у антисанітарних умовах підвищеної вологості, спричинених внаслідок недбалих дій відповідачів.

Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 3 частини 2 статті 23 ЦК України), а також у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її з урахуванням принцину розумності та пропорційності у розмірі 7 000 грн. 00 коп. та вважає, що така сума здатна відновити моральний стан позивача, а заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 14 616 грн. 00 коп. позивачем необгрутновано завищена та не знайшла підтвердження належними доказами в ході розгляду справи, й не може бути пов`язаною із компенсацією позивачу відпочинку у санаторії.

Відповідно до пункту 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Також при вирішенні цього спору суд враховує керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладлені у пункті 9 постанови від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можловості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення від виконання обов`язку, визначеного законом, по відшкодуванню матеріальних збитків та моральної шкоди, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзивах на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору як інвалід І-ї групи відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір згідно ціни позову за ставками судового збору на час звернення позивачем до суду з позовом 01.01.2018 року підлягає стягненю з відповідача на користь держати в сумі 704 грн. 80 коп.

Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу з урахуванням положень ч.4 ст. 137 ЦПК України в сумі 800 грн. 00 коп., що підтверджується плітажною квитанцією про понесені таким позивачем витрати у такій сумі від 27 вересня 2018 року (а.с. 2).

Суд вважає, що понесений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг (консультація)); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України).

При вирішенні заяви такого позивача про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації.

Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р., саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідач не надав до суду заперечення (відзив) на заяву про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зазначеній постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Натомість суд вважає, що позивачем вцілому обґрунтовані понесені витрати на правову допомогу (800 грн.), й останні є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг (консультація)), часом, витраченим таким адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, процесуальною поведінкою відповідача, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи), позивачем надані докази фактичного здійснення витрат (платіжна квитанція про сплату за надані послуги); заявлені судові витрати були доцільні та обов`язкові, підтверджена нагальна потреба у вчиненні всіх процесуальних діях, й у тому числі обумовлені процесуальною поведінкою відповідача, що зумовило їх проведення, ціна правової допомоги не завищена, й відповідають реально вчиненим адвокатом процесуальним діям (видом роботи), й за таких обставин вважає, що позивач має право на компенсацію понесених витрат, як такі, що доведені: витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - є обґрунтованим.

Вимога позивача про відшкодування понесеної ним витрати в сумі 13 грн. 00 коп. на поштове відправлення кореспонденції не підлягає задоволенню з огляду на те, що таке відпрвління булу адресовано ОСОБА_5 , яка не є відповідачем у справі (а.с.2).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року (з відповідними змінами) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постанови від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України, із змінами внесеними Постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям квартири, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ідентифікаційний код платника податків відсутні, на користь ОСОБА_1 , відомості про ідентифікаційний код платника податків відсутні, 16 806 грн. 00 коп. - матеріальних збитків, 7 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, 11 767 грн. 68 коп. - витрат за проведення експертного дослідження, 800 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 36 373 (тридцять шість тисяч триста сімдесят три) грн. 68 (шістдесят вісім) коп.

В частині вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанці.

СУДДЯ: