Справа № 344/7426/21
Провадження № 22-ц/4808/248/22
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Шандалович В.В.

за участі представника апелянта адвоката Іванчук Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Іванчук Лілії Юріївни на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Шамотайла О.В. від 11 листопада 2021 року, ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іванчук Л.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку нерухомого майна.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 3/4 частини кімнати площею 17,10 кв.м, в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачці належить 1/4 частина цієї кімнати. Остання в кімнаті не проживає, участі в утриманні майна та сплаті житлово-комунальних послуг не бере. 16 квітня 2021 року позивач направив ОСОБА_2 заяву про намір викупу її частки за ринковою вартістю. Згідно інформації з сайту Укрпошти, відправлення відповідачу не вручено під час доставки. Вказує, що частка кімнати, яка належить відповідачу, є незначною та не може бути виділена в натурі, а спільне володіння й користування є неможливим, а тому вважав, що наявні правові підстави для припинення права власності відповідачки на її частку кімнати.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частини кімнати АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності на цю частину.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області виплатити або перерахувати ОСОБА_1 з депозитного рахунку суду кошти у розмірі 36 350,00 грн, які знаходяться на депозитному рахунку ТУ Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області згідно квитанції № 31-9900652/С від 31 березня 2021 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Іванчук Л.Ю. посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки це технічно неможливо; спільне володіння і користування кімнатою не можливе у зв`язку з неприязними відносинами сторін, а також враховуючи, що вони є чужими людьми різної статі. Відповідачка не приймає ніякої участі в утриманні кімнати, не сплачує обов`язкових платежів пов`язаних із користуванням та утриманням спірного майна, що підтверджується квитанціями долученими до позовної заяви. Не ставилось нею і питання про визначення порядку користування приміщенням, а також про вселення до кімнати в гуртожитку. Вважає, що припинення права на частку відповідачки не завдасть ОСОБА_2 істотної шкоди, оскільки така має у власності інше нерухоме майно по АДРЕСА_3 та враховуючи компенсацію за спірну частку, яка була внесена на депозитний рахунок у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки ОСОБА_2 до суду не надходив.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Іванчук Л.Ю. апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній мотивів, просила її задоволити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Cудова повістка повернулася з відміткою листоноші «адресат відмовився».

Частиною дев`ятою статті 130 ЦПК України передбачено, що уразі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

За таких обставин з урахуванням положень частини другої статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідачки.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності від 23 листопада 2010 року кімната АДРЕСА_2 належала на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, у зв`язку із чим відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі, на 1/2 частку цієї кімнати. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 лютого 2021 року спадкоємцями вказаної частки є чоловік ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 . Відповідно їм видано свідоцтво про право власності на 1/4 частку кімнати у гуртожитку (а.с.14).

Таким чином, ОСОБА_1 належить 3/4 частки у праві власності на кімнату АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 - 1/4 частки.

Відповідно до технічного паспорту житлова площа вказаної кімнати становить 17,1 кв.м (а.с.17-18).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , станом на 22 березня 2021 року ринкова вартість кімнати в гуртожитку, загальною площею -17,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 складає 145 400,00 грн, ринкова вартість 1/4 частки об`єкту оцінки складає 36 350,00 грн (а.с.33).

Відповідно до квитанції № 31-9900652/С від 31 березня 2021 року ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок ТУ Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області 36 350,00 грн компенсації вартості частки відповідачки у праві власності на спірну кімнату (а.с.7).

У квітні 2021 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 заяву про намір викупу частки нерухомого майна (а.с.34).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності від 07 лютого 2005 року належить на праві власності 1/8 частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_5 (а.с.30-31).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено обставин, які дають достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, і що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених підпунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що відсутність у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пп.1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених підпунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

З`ясовано, що спільним майном є кімната в гуртожитку по АДРЕСА_1 , загальною площею 17,1 кв.м.

Співвласники спірної кімнати не є членами однієї сім`ї чи родичами. Відповідачка є дочкою від першого шлюбу померлої дружини позивача, після смерті якої вона успадкувала 1/4 частки кімнати. Позивачу на праві власності належить 3/4 частки кімнати.

Відповідно до наданого позивачем звіту про оцінку майна від 22 березня 2021 року ринкова вартість кімнати АДРЕСА_2 , становить 145 400,00 грн, ринкова вартість 1/4 частки об`єкту оцінки складає 36 350,00 грн. Саме таку суму було внесено позивачем на депозитний рахунок суду.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є співвласником (1/8) трьохкімнатної квартири по АДРЕСА_3 , де проживає та зареєстрована. Крім того, відповідач також є спадкоємцем (1/8) після смерті матері частки у зазначеній квартирі по АДРЕСА_3 .

З огляду на те, що спірна кімната в гуртожитку є неподільною, спільне користування кімнатою між позивачем і відповідачкою неможливе, наявність в останньої іншого житла, попереднє внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартість частки кімнати відповідачки, апеляційний суд вважає, що припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/4 частку у кімнаті у гуртожитку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї та що відповідає змісту статті 365 ЦК України.

Проте вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, а посилання суду щодо наявність у позивача частки у квартирі по АДРЕСА_3 , де проживає відповідачка не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, місцевий суд помилково вважав, що ОСОБА_1 в квартирі по АДРЕСА_3 належить 1/8 частка, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження цього. В той же час, у позовній заяві позивач зазначив про прийняття у спадщину тільки 1/16 частки цього майна та погодження на припинення цієї частки на обмін на 1/4 частку кімнати, яка належить відповідачці.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

В силу частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою та статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду справи позов задоволено, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 908,00 грн та 1362,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 2 270,00 грн понесених судових витрат.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іванчук Лілії Юріївни задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку нерухомого майна задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку кімнати АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку кімнати АДРЕСА_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 36 350,00 грн, що внесені ОСОБА_1 як грошова компенсація за частку на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області згідно квитанції № 31-9900652/С від 31 березня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 270,00 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді І.О. Максюта

В.Д. Фединяк