РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2022

м. Одеса

Справа № 525/20762/21

Провадження № 2/522/8912/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий суддя Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

представника відповідача - Склярова Л.Ю.

розглянув у спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного Товариства «Альфа-Банк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

28.10.2021 до суду надійшов позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 .

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 525 893,96 грн., яка складається з: 135 806,60 грн. - заборгованість за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 390 087,36 грн. - заборгованість за інфляційними витратами.

11.11.2021 відкрито провадження у справі.

31.01.202022 від відповідача надійшов відзив на позов.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач позов обгрунтовує тим, що за договором кредиту від 01.11.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») відповідач отримала кредит у сумі 297 000 дол. США під 12,5% річних строком до 31.10.2032. Рішенням суду від 16.07.2013 з ОСОБА_2 стягнуто на користь банку заборгованість за договором в розмірі 2 629 497,60 грн. Заборгованість не сплачено в результаті чого банк на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував три відсотки річних на суму боргу за період з 19.08.2018 по 01.08.2021 та інфляційні втрати за період вересень 2018 по липень 2021.

Відповідач проти задоволення позову заперечує. Наданий банком розрахунок індексу інфляції та 3% річних є неправильним, оскільки не враховано, що відповідач сплатила в березні 2018 року борг у розмірі 1 381 590,91 грн. (1 247 906,69 +142 094,31). Крім того, виконавче провадження було закінчено у зв`язку з виконанням зобов`язання.

Позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат може бути заявлений лише щодо суми боргу 1 247 906,09 грн., тобто різниця від загальної суми боргу та сплаченої ( 2 629 497,60-1 381 590,91), оскільки 1 381 590,91 грн. було сплачено ще 19.03.2018. З цих підстав, відповідач вважає, що строк позовної давності становить з 19.03.2018 по 19.03.2021. Позивач безпідставно почав нараховувати 3% річних та інфляційні втрати з 19.08.2018, так як борг сплачено 19.03.2018.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

На підставі рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15.10.2019, рішення загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», оформленого протоколом № 4/2019 від 15.10.2019, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

01.11.200 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №2007/13-2.06/674, за умовами якого банк надав боржнику кредит в сумі 297 000 дол. США зі сплатою 12,5% річних із кінцевим терміном повернення 31.10.2032.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2013 у справі №1522/10882/12 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 629 497,60 грн.

03.02.2016 відкрито виконавче провадження № 50021814.

В межах виконавчого провадження звернуто стягнення на квартиру, належну боржнику, яка була реалізована за 1 520 000 грн.

19.03.2018 кошти від реалізації квартири надійшли на рахунок державного виконавця, з яких 1 381 590,91 грн. стягувачу.

Згідно з банківськими квитанціями від 21, 23, 26, 28 листопада, 03, 04, 05,06, 07,10 грудня 2018 року боржник сплатив всього 1 390 001 грн. (1 247 906,69 грн. залишок боргу за виконавчим листом, 142 094,31 грн. виконавчий збір).

29.12.2018 закрито виконавче провадження у зв`язку з виконанням зобов`язання.

Згідно з розрахунком позивача 3% річних та інфляційні втрати нараховано на суму боргу 2 629 497,60 грн.

За період з 19.08.2018 по 19.08.2021 - 135 806,60 грн., з вересня 2018 по липень 2021 - 390 087,36 грн.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних, нарахованих поручителю за період з 03.02.2018 по 03.02.2021 за невиконання грошового зобов`язання боржником.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням у справі №1522/10882/12 з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором кредиту в розмірі 2 629 497,60 грн.

Саме на цю суму боргу позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати.

В межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 2 629 497,60 грн. державним виконавцем було реалізовано предмет іпотеки (квартиру боржника), внаслідок чого 19.03.2018 на депозитний рахунок Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУ в Одеській області було зараховано кошти в розмір 1 520 000 грн.

А 22.03.2018 за розпорядженням державного виконавця кошти в розмірі 1 381 590,91 грн., були перераховані на користь стягувача.

Таким чином, станом на 19.03.2018 залишок заборгованості ОСОБА_2 складав 1 247 906,69 грн. (2 629 497,60 грн. 1 381 590,91 грн.).

Згодом з 21.11.2018 по 10.12.2018 ОСОБА_2 ще внесла на рахунок Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області кошти на суму 1 390 001 грн. (1 390 001-1 247 906,69, де 142 094,31 виконавчий збір), що підтверджується банківськими квитанціями.

У зв`язку з виконанням боржником судового рішення, державний виконавець прийняв постанову про закінчення ВП №50021814 від 29.12.2018.

Виходячи з наведеного, суд погоджується, що позивачем починаючи з 19.08.2018 безпідставно нараховано 3% річних, інфляційні втрати на суму боргу 2 629 497,60 грн. і не взято до уваги, що борг боржник почала погашати з 19.03.2018, і станом на 19.03.2018 залишок заборгованості ОСОБА_2 складав 1 247 906,69 грн.

Після цього боржник 21, 23, 26, 28 листопада та 03, 04, 05, 06, 07, 10 грудня 2018 року також погашала борг, що підтверджується банківськими квитанціями. Таким чином, нарахування 3% річних, інфляційні втрати мало відбуватись на фактичний залишок боргу, зменшуючи основний борг в силу його сплати.

Водночас відповідач просив суд застосувати строк позовної давності, який обмежується трьома роками, а саме з 19.03.2018 по 19.03.2021.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц).

Згідно з розрахунком позивача 3% річних та інфляційні втрати нараховано на суму боргу 2 629 497,60 грн. за період з 19.08.2018 по 19.08.2021 - 135 806,60 грн., з вересня 2018 по липень 2021 - 390 087,36 грн.

У цій справі позивачем поштою направлено позов до суду 19.10.2021.

Таким чином, право позивача на стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає в межах трьох років, а саме з 19.10.2018 по 19.10.2021.

Разом з тим, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому 10 грудня 2018 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком припинилося.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що 3% річних та інфляційні втрати можуть бути наховані з 19.10.2018 по 10.12.2018. Нарахування 3% річних та інфляційних втрат після фактичного виконання зобов`язання не допускається.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 4 341,77 грн.:

з 19.10.2018 по 31.10.2018 13 днів, борг 1 247 906. 69 грн.

з 01.11.2018 по 20.11.2018 20 днів, борг 1 247 906. 69 грн.

з 21.11.2018 по 22.11.2018 2 дні, борг 1 110 156,69 грн.

з 23.11.2018 по 25.11.2018 3 дні, борг 972 406,69 грн.

з 26.11.2018 по 27.11.2018 2 дні, борг 833 406,69 грн.

з 28.11.2018 по 30.11.2018 3 дні, борг 692 706,69 грн.

з 01.12.2018 по 02.12.2018 2 дні, борг - 692 706,69 грн.

з 03.12.2018 по 03.12.2018 1 день, борг 55 006,69 грн.

з 04.12.2018 по 04.12.2018 -1 день, борг 413 406,69 грн.

з 05.12.2018 по 05.12.2018 - 1 день, борг 274 406,69 грн.

з 06.12.2018 по 06.12.2018 - 1 день, борг 135 406,69 грн.

з 07.12.2018 по 07.12.2018 - 1 день, борг 0 грн.

з 10.12.2018 по 10.12.2018 - 1 день, борг 0 грн.

Інфляційні втрати за період з листопада по грудень 2018 року 9 697,89 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача всього 14 039, 66 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» три відсотки річних в розмірі 4 341,77 гривень (чотири тисячі триста сорок одна гривня сімдесят сім копійок) та інфляційні витрати в розмірі 9 697,89 гривень (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень вісімдесят дев`ять копійок), всього 14 039, 66 гривень (чотирнадцять тисяч тридцять дев`ять гривень шістдесят шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 16.06.2022.

Суддя Х.С. Ярема