Постанова

Іменем України

08 червня 2022 року

м. Київ

справа № 171/1145/16-ц

провадження № 61-16135св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Перший заступник керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Сільськогосподарське Риболовецьке товариство з додатковою відповідальністю ім. Богдана Хмельницького,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року в складі ОСОБА_2 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року в складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Перший заступник керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив витребувати в неї на користь Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області 40 земельних ділянок, що розташовані на території Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що в листопаді-грудні 2013 року відповідач на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , набула право власності на 40 земельних ділянок,розташованих на території Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, які належали останнім на підставі державних актів направо власності на земельні ділянки від 01 вересня, 30 листопада 2012 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року в адміністративній справі № 804/8978/13-а визнано протиправними та скасовано розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації від 27 березня, 20 липня, 19 жовтня 2012 року про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність зазначеним вище громадянам, визнано нечинним та скасовано рішення голови Апостолівської районної державної адміністрації про затвердження проектів землеустрою, а також скасовано (визнано нечинними) видані цим громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Під час розгляду адміністративної справи № 804/8978/13-асуд встановив факт порушення визначеного законом порядку надання у власність земельних ділянок при прийнятті Апостолівською районною державною адміністрацією зазначених розпоряджень та рішення.

Також у вказаній справі встановлено, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави незаконно, оскільки під час передачі у власність вищевказаним громадянам перебували в постійному користуванні Сільськогосподарського Риболовецького товариства з додатковою відповідальністю ім. Богдана Хмельницького (далі - СРТДВ ім. Богдана Хмельницького) на підставі державного акта на право постійного користування землею від 11 серпня 1959 року.

Вважав, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року має преюдиціальне значення для вирішення цієї справи.

Посилаючись на викладене, оскільки спірні земельні ділянки вибули з володіння держави як власника та з користування СРТДВ ім. Богдана Хмельницького поза їх волею, просив позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, позов задоволено.

Витребувано в ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області земельні ділянки, що розташовані на території Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області:площею 2 га з кадастровим номером :01:001:2014;площею 2 га з кадастровим номером :01:001:2025; площею 2 га з кадастровим номером :01:001:2024; площею 2 га з кадастровим номером :01:001:2023; площею 1, 6131 га з кадастровим номером :01:001:2029; площею 2 га з кадастровим номером :01:001:2022; площею 2 га з кадастровим номером :01:001:2018; площею 2 га з кадастровим номером :01:001:2015; площею 2 га з кадастровим номером :01:001:2013; площею 1, 8358 га з кадастровим номером :01:001:2033; площею 1, 8358 га з кадастровим номером :01:001:2030; площею 1, 6131 га з кадастровим номером :01:001:2028; площею 1, 95 га з кадастровим номером :01:001:2046; площею 1, 6011 га з кадастровим номером :01:001:2037; площею 1, 8358 га з кадастровим номером :01:001:2031; площею 1, 8356 га з кадастровим номером :01:001:2032; площею 1,8359 га з кадастровим номером :01:001:2036; площею 1, 8357 га з кадастровим номером :01:001:2061; площею 1, 613 га з кадастровим номером :01:001:2026; площею 1, 6014 га з кадастровим номером :01:001:2039; площею 1, 6014 га з кадастровим номером :01:001:2038; площею 1, 8357 га з кадастровим номером :01:001:2059; площею 1, 8539 га з кадастровим номером :01:001:2060; площею 1, 6013 га з кадастровим номером :01:001:2040; площею 1, 9499 га з кадастровим номером :01:001:2049; площею 1, 9501 га з кадастровим номером :01:001:2047; площею 1, 9502 га з кадастровим номером :01:001:2050; площею 1, 8384 га з кадастровим номером :01:001:2042; площею 1, 8384 га з кадастровим номером :01:001:2043; площею 1, 8359 га з кадастровим номером :01:001:2034; площею 1, 8381 га з кадастровим номером :01:001:2044; площею 1, 8539 га з кадастровим номером :01:001:2062; площею 1, 3764 га з кадастровим номером :01:001:2072; площею 1, 3765 га з кадастровим номером :01:001:2070; площею 1, 3764 га з кадастровим номером :01:001:2074; площею 1, 3764 га з кадастровим номером :01:001:2056; площею 1, 3768 га з кадастровим номером :01:001:2069; площею 1, 3764 газ кадастровим номером :01:001:2071; площею 1, 3762 га з кадастровим номером :01:001:2075; площею 1, 8357 га з кадастровим номером :01:001:2035.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави поза її волею, що підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року, а тому наявні підстави для витребування цих земельних ділянок у ОСОБА_43 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_44 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 911/3285/14, від 12 липня 2017 року в справі № 911/2351/15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року в справі № 911/3680/17, від 19 листопада 2019 року в справі № 911/3677/17, від 26 листопада 2019 року в справі № 914/3224/16, у постановах Верховного Суду від 21 травня 2019 року в справі № 911/28107/17, від 21 січня 2020 року в справі № 752/21034/15-ц та від 04 червня 2020 року в справі № 522/7758/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно врахували обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі № 804/8978/13-а, у якій вона участі не брала,не перевірили її доводи щодо правомірності виділення Апостолівською районною державною адміністрацією спірних земельних ділянок у власність фізичним особам, у яких вона їх придбала, а також щодо пропуску позовної давності, внаслідок чого помилково задовольнили позов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 грудня 2020 року справа № 171/1145/16 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2021 року зупинено виконання рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що розпорядженнями Апостолівської районної державної адміністрації від 27 березня 2012 року, від 20 липня 2012 року та від 19 жовтня 2012 року надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_45 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_46 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_49 , ОСОБА_19 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_28 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_60 , ОСОБА_42 на території Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.

У подальшому розпорядженнями Апостолівської районної державної адміністрації затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність вищевказаним громадянам та передано їм у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.

У листопаді-грудні 2013 року ОСОБА_43 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з вищевказаними громадянами, набула право власності на 40 земельних ділянок, розташованих на території Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року в справі № 804/8978/13-а за адміністративним позовом СРТДВім. Богдана Хмельницького до Апостолівської районної державної адміністрації, треті особи: відділ Держземагенства в Апостолівському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_61 , ОСОБА_6 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_7 , ОСОБА_45 , ОСОБА_65 , ОСОБА_9 , ОСОБА_66 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_67 , ОСОБА_13 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_17 , ОСОБА_49 , ОСОБА_19 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_73 , ОСОБА_24 , ОСОБА_52 , ОСОБА_74 , ОСОБА_53 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_28 , ОСОБА_77 , ОСОБА_56 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_78 , ОСОБА_34 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_76 , ОСОБА_81 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_82 , ОСОБА_42 , позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації від 27 березня 2012 року, 20 липня 2012 року, 19 жовтня 2012 року про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність третім особам. Визнано нечинним та скасовано розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих на території Мар`янської сільради, а також скасовано (визнано нечинними) державні акти на право власності на земельні ділянки.

Вказаною постановою встановлено, що оскаржувані рішення прийняті суб`єктом владних повноважень необґрунтовано, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно, а також без врахування права СРТДВ ім. Богдана Хмельницького на участь у процесі прийняття рішення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Суди встановили, що факт прийняття Апостолівською районною державною адміністрацією незаконних розпоряджень щодо передачі у приватну власність 40 громадянам земельних ділянок державної форми власності встановлений постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року в справі № 804/8978/13-а.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Установивши, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що встановлено рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно вважав, що позовні вимоги про витребування цих земельних ділянок у ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не брала участі в розгляді справи № 804/8978/13-а, а тому обставини, встановлені рішенням суду в зазначеній справі, не є преюдиційними для розгляду цієї справи, не заслуговують на увагу, оскільки в розгляді справи № 804/8978/13-а брали участь фізичні особи, у яких відповідач придбала спірні земельні ділянки, тобто ОСОБА_1 є їх правонаступником і, відповідно, не може знову оспорювати в іншому процесі законність вибуття земельних ділянок з власності держави.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про сплив позовної давності, з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку статтею 131-1 Конституції України, покладено представництво інтересів держави в суді у виключнихвипадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Такі висновки викладені в постановах Великою Палатою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17 та від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 914/3224/16 зроблено висновок про те, що закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявила про застосування наслідків спливу позовної давності.

Заперечуючи проти доводів ОСОБА_1 щодо пропуску позовної давності, прокурор зазначав, що про порушення прав держави саме внаслідок прийняття Апостолівською районною державною адміністрацією розпоряджень від 27 березня 2012 року, 20 липня 2012 року, 19 жовтня 2012 року йому стало відомо 06 серпня 2013 року після відкриття кримінального провадження стосовно посадових осіб Апостолівської районної державної адміністраціїза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України. На підтвердження цих обставин до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Доказів, які б свідчили про те, що про порушення інтересів держави внаслідок прийняття Апостолівською районною державною адміністрацією розпоряджень зазначених розпоряджень прокурор довідався раніше, ніж у серпні 2013 року, матеріали справи не містять.

Зважаючи на наведене, оскільки про порушення прав держави прокурор дізнався у серпні 2013 році, а з цим позовом до суду звернувся 29 червня 2016 року, безпідставними є доводи позивача про сплив позовної давності.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанціїта постанову апеляційного суду без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Щодо поновлення виконання судових рішень

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2021 року виконання рішення суду першої інстанціїта постанови апеляційного суду було зупиненодо закінчення касаційного провадження, то в зв'язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов