Номер провадження: 22-ц/813/3535/22
Справа № 495/9572/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У жотвні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно (з індексацією відповідно до закону), починаючи з 25 жовтня 2019 року та до досягнення ним 23-річного віку, за умови, що він буде продовжувати навчання.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається в Білгород-Дністровському морському рибопромисловому коледжі на 3 курсі денної форми навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви, а саме з 25.10.2019 року та до закінчення навчання, а саме до 01.07.2021 року або до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане раніше.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. на користь держави.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 , суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду:

- ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2021 року - скасувати;

-ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд частково скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2021 року, а саме в частині задоволених його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

На адресу апеляційного суду відзиви на апеляційні скарги від сторін не надходили, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини визнаються учасниками процесу і у сенсі розуміння ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доведенню.

Наразі дитина ОСОБА_3 , досягнувши повноліття навчається в Білгород-Дністровському морському рибопромисловому коледжі денної форми навчання 3 курсу з 01.09.2019 року. Навчання закінчує 01.07.2021 року, що підтверджується довідкою № 336 від 18.10.2019, наданою Білгород-Дністровським морським рибопромисловим коледжем.

Крім того, у відповідності до довідки № 14 від 29.11.2019 року, ОСОБА_3 навчається в автошколі ПП «Політ-авто-2» ПП «Політ-авто» в групі № 89 по підготовці водіїв автотранспортних засобів кат. С, з 27.09.2019 рік по 27.12.2019 рік.

Батько ОСОБА_3 , позивач по справі ОСОБА_1 працює водієм автомобільних засобів, з погодинною оплатою праці.

За даними довідки про доходи ОСОБА_1 , його середньомісячна заробітна плата за період серпень-вересень 2019 складала 4273,66 грн.

В той же час, як вбачається з копії трудового договору № 67 від 09.10.2018 року, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, мати ОСОБА_3 - відповідач по справі ОСОБА_2 працює на посаді швачки, та станом на дату укладання договору розмір її заробітної плати обумовлювався на рівні 3800 грн.

Свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, що дійсно на протязі останніх півтора роки проживає з батьком, який його повністю утримує та забезпечує. З матір`ю бачиться не часто, у відведених місцях, зустрічі дружні. Між тим, мати грошей на його утримання не надає, матеріально не допомагає. Лише один раз за увесь час надала йому певні кошти, більше не допомагає. Позов батька про стягнення з матері аліментів підтримує повністю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що син позивача та відповідачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши повноліття, дійсно навчається в Білгород-Дністровському морському рибопромисловому коледжі на 3 курсі денної форми навчання, потребує матеріальної допомоги, наразі проживає з батьком, прийнявши до уваги, що з позивача також проводяться стягнення, що призводить до надмірного тягаря та ставить у нерівне становище обох батьків на утримання їх дітей, проте взявши до уваги матеріальне та сімейне становище відповідачки та з огляду на співвідношення обов`язку платника аліментів з можливістю надання ним матеріальної допомоги на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд вважав доцільним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1200 грн щомісячно, до закінчення ним навчання або до досягнення 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане раніше.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , на період його навчання, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 199 СК України.

Проте, з висновком суду щодо періоду (строку) стягнення аліментів - «а саме до 01.07.2021 року або до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане раніше», колегія суддів не може погодитись, з наступних підстав.

Так, відповідності до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо).

Таким чином можливо зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі.

Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням.

Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання тощо.

Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною.

Обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення.

Таким чином, цей обов`язок припиняється у разі: а) досягнення дочкою, сином двадцяти трьох років; б) припинення дочкою, сином навчання; в) припинення потреби дочки, сина в матеріальній допомозі; г) припинення можливості батьків надавати матеріальну допомогу; д) смерті (оголошення померлою) однієї із сторін зобов`язання.

Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В ч. 1 коментованої статті міститься відсильна норма, згідно з якою суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. В ч. 2 коментованої статті вказано, що суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина суд враховує такі обставини:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судовим розглядом справи встановлено, що інша дитина сторін - неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає з матір`ю.

Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі від 16.09.2019 року № 495/2561/19, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно з дня подачі позову і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського ВДВС ПМУЮ /м. Одеса/ від 13.10.2020 року, задля виконання виконавчого листа № 495/2561/19 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що оскільки син позивача та відповідачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі проживає з батьком, досягнувши повноліття, навчається в Білгород-Дністровському морському рибопромисловому коледжі на 3 курсі денної форми навчання - потребує матеріальної допомоги, тому взявши до уваги матеріальне та сімейне становище відповідачки та з огляду на співвідношення обов`язку платника аліментів з можливістю надання ним матеріальної допомоги на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, обгрунтованим є висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1200 грн щомісячно, до закінчення ним навчання або до досягнення ним 23-річного віку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд невмотивовано та безпідставно зменшив заявлений ним у позові розмір аліментів з 2000 грн. на 1200 грн. на утримання сина ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції вмотивовано обгрунтував свій висновок тим, що позивачем не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти на утримання повнолітньої дитини у зазначеному у позові розмірі та відповідно і обґрунтованих заперечень відповідача з приводу можливості надання нею такої матеріальної допомоги на утримання сина, виходячи з розміру її доходів.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивач належними та достовірними доказами не довів те, що матеріальне становище відповідачки ОСОБА_2 (платника аліментів) дозволяє сплачувати аліменти на повнолітнього сина у розмірі 2000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не були встановлені актуальні фактичні доходи відповідачки та те, що суд мав би у відповідності до законодавства, встановити матеріальний стан відповідачки апеляційним судом оцінюються критично, з огляду на те, що у відповідності до положень ч.3 ст.12 ЦПК та ст.81 ЦПК України, саме на сторону покладається обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак позивачем ОСОБА_1 не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що відповідачка має інші доходи та докази про розмір таких доходів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , то слід зазначити, що значна частина її апеляційної скарги містить лише перелік статтей Сімейного та Цивільно - процесуального кодексів України і фактично лише єдиним доводом скарги є посилання апелянта на те, що судом при винесені рішення не звернуто уваги на той факт, що у своїх поясненнях, син зазначав, що виїжджає на практику, яка йому оплачується та те, що позивачем взагалі не доведено той факт, що дитина потребує коштів на навчання, підручники та інше, тим більш, що дитина мешкає в її квартирі.

Разом з тим, такі доводи апелянта є необгрунтованими, оскільки як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, повнолітній син сторін у справі - ОСОБА_3 дійсно навчається в Білгород-Дністровському морському рибопромисловому коледжі денної форми навчання 3 курсу з 01.09.2019 року, що підтверджується довідкою № 336 від 18.10.2019 (а.с. 8), у звязку із чим потребує матеріальної допомоги. Інші доводи скарги ОСОБА_2 , а саме щодо того, що син виїжджає на практику, яка йому оплачується та те що він проживає із нею жодними доказами апелґянтом не підтверджені.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що відповідачка є працездатною жінкою, доказів, які б вказували на наявність вад здоров`я, які б обмежували можливості працювати, матеріали справи не містять. Відповідачка не надав суду доказів того, що має скрутне матеріальне становище, а тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів немає.

Таким чином, враховуючи обставини справи, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, колегія суддів апеляційного суду вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідачки на утримання її сина законним та обґрунтованим. Спільне виконання обома батькам свого обов`язку по утриманню сина забезпечить йому необхідний та достатній рівень для гармонійного розвитку.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися із висновком щодо періоду (строку) стягнення аліментів - «а саме до 01.07.2021 року або до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане раніше».

Так, відповідно до ч.2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №346/103/17 (провадження №61-20178св18), за змістом ст.199 СК України, законодавець визначив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, тобто на весь період навчання, який охоплює час від вступу до закінчення навчання чи відрахування з навчання.

З оскаржуванного рішення вбачається, що районний суд стягнув аліменти з відповідачки, зазначивши конкретну дату закінчення стягнення, а саме - до 01.07.2021 року.

Однак, враховуючи вимоги ч.2 ст. 199 СК України, висновок суду першої інстанції про обов`язок відповідача сплачувати аліменти до 01.07.2021 року є помилковим, оскільки не відповідає нормам матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні, шляхом виключення із нього посилання на фразу «а саме до 01.07.2021 року». В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згдіно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведенного, рішення суду підлягає зміні.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2021 року - змінити, виключивши з резолютивної частини посилання суду: «а саме до 01.07.2021 року».

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 червня 2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

О.М. Таварткіладзе