КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 361/5273/19 Головуючий у суді першої інстанції: Селезньова Т.В.
Номер провадження: 22-ц/824/2358/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2019 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В Броварський міськрайонний суд Київської області звернулось Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», б0анк, позивач) з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі - відповідачі) про стягнення заборгованості.

Разом з цим позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать відповідачу ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2019 року заяву АТ «Універсал Б0анк» задоволено частково.

Застосовано захід забезпечення позову у вигляді арешту:

- житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер :001:006:0388, площею 0,0628 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_3

- квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 .

Частково не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, особа, що не брала участі у справі ОСОБА_1 (далі - апелянт)оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин що мають значення для справи, просила ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2019 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 скасувати. Прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні заяви АТ «Універсал Банк» про забезпечення позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що квартира АДРЕСА_2 належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 червня 2013 року. Звернула увагу на те, що вона не є відповідачем у даній справі, до неї не було заявлено жодних позовних вимог, а тому накладення арешту на майно, яке належить їй на праві власності є порушенням її прав.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Удовиченко Д.Г. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте, їх неявка згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, Броварський міськрайонний суд Київської області свої висновки мотивував тим, що заява є обґрунтованою, вказані позивачем заходи забезпечення позову є доцільним і таким, що здійснюється з єдиною метою забезпечити повне і належне виконання рішення у випадку задоволення позову, що без вжиття даних заходів може стати неможливим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції так як вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також слід зазначити, що ст. 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, ч. 3 ст. 149 ЦПК України передбачено, щозабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Вони мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції або її не вирішив суд першої інстанції.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості, і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

На підтвердження належності відповідачам зазначеного майна, заявником надано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких відповідачу ОСОБА_4 станом на 09 липня 2019 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 205).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком Броварського міськрайонного суду Київської області про можливість подальшого відчуження відповідачами майна, що істотно ускладнить або ж унеможливить виконання можливого рішення суду.

З урахуванням норм процесуального законодавства, роз`яснень Верховного Суду, виходячи з оцінки доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог позивача щодо забезпечення позову та доказів, наданих в обґрунтування таких доводів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 червня 2013 року не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається що станом на 09 липня 2019 року спірна квартира належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. Даний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, апелянтом не спростований.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки Броварського міськрайонного суду Київської області та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Як наголосив Європейський суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд залишає ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар