_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/14/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання - Бродецька Тетяна Вікторівна,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

24.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача надати відповіді на запитання, порушені у позові.

Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 29, 319, 391, 405 ЦК України.

Ухвалою суду 08.12.2021 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

17.12.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву свідка, в якій в порядку ст. 93 ЦПК України надав відповідь на питання представника позивача, викладене в позовній заяві, зазначивши, що не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з січня 2020 року. Окрім того у вказаній заяві відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги в повному обсязі.

24.01.2022 року представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В позовних вимогах представник позивача посилається на те, що позивачу на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі зареєстрований проте не проживає більше року відповідач по справі, що обмежує права позивача ОСОБА_1 , яка змушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.

В заяві від 17.12.2021 року відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги та повідомив, що не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з січня 2020 року.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судом, відповідно до Договору купівлі-продажу від 07.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Машкіною Н.О., ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру під АДРЕСА_2 , що в цілому складається з троьх житлових кімнат, житловою площею - 37,7 кв.м., загальною площею - 55,6 кв.м., та сплатила за неї грошову суму відповідно до умов цього договору /а.с.15-16/.

Згідно з Довідкою №Р4-155440-ф/л від 26.06.2021 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.09.2012 року по теперішній час /а.с.11/.

В паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 наявний штамп, відповідно до якого місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , з 14.09.2012 року /а.с.12-14/.

Зазначена адреса реєстрації місця проживання відповідача підтверджується і відповіддю на запит суду, наданою Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 01.12.2021 року /а.с.18/.

В заяві свідка від 17.12.2021 року відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що не проживає за адресою реєстрації свого місця проживання з січня 2020 року.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В квартирі на теперішній час зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , однак фактично відповідач не проживає за вказаною адресою з січня 2020 року.

Оскільки, факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням визнання відповідачем позову та задоволення позовних вимог 50% від сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 142, 206, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4 .

Вказане рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 454,00 грн. /чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок/.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Садова, 1-А, а/с 92, ) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 908,00 грн. (тобто 454,00 грн.), сплаченого на розрахунковий рахунок НОМЕР_4 , згідно квитанції №49924 від 18.11.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 03.02.2022 року.

Суддя Васильків О.В.