02.02.2022
Справа № 642/751/22
Провадження № 2-к/642/1/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши матеріали клопотання адвоката Очиченко Олени Григорівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , про визнання рішення іноземного суду, -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2022 адвокат Очиченко О.Г., діюча в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з клопотанням про визнання рішення Вищого Суду Каліфорнії в окрузі Орандж Сполучених штатів Америки щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та щодо встановлення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю у країні Сполучені Штати Америки.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку про необхідність залишення вказаного клопотання без розгляду та його повернення разом з документами, що додані до нього з огляду на наступне.

Статтею 472 ЦПК України визначений порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Так, згідно ч. 1 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Частиною 3 ст. 466 ЦПК України визначено, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Згідно ч. 4 статті 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Крім того, ч. 2 ст. 472 ЦПК України визначено, що до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;

3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Існує два способи засвідчення: консульська легалізація та проставлення апостилю.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно з статтею 1 Гаазької конвенції ця конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту "d" частини 2 статті 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Сполучених штатах Америки та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Судом встановлено, що адвокат Очиченко О.Г., діюча в інтересах ОСОБА_1 , звертаючись до суду у якості додатка до клопотання надала ксерокопію рішення іноземного суду, ксерокопію перекладу вказаного рішення та ксерокопію апостилю, які не прошиті, не пронумеровані, містяться на окремих аркушах, завірені самим адвокатом, що не можуть бути визнані судом як такі, що завірені належним чином, оскільки вказані ксерокопії подані до суду у вигляді, який не дає встановити факт їх викладу та взаємозв`язку у якості єдиного документу. З доданої до клопотання окремої копії апостилю та безпосередньо з його змісту неможливо встановити документ, на якому він був проставлений або якого він стосується.

Таким чином, додані суду фотокопії рішення іноземного суду Вищого Суду Каліфорнії в окрузі Орандж Сполучених штатів Америки, про визнання якого порушується клопотання, а також його переклад українською мовою засвідчені не у встановленому порядку. Крім того, в матеріалах клопотання відсутній офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили.

Крім того, відповідно до п.13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 05.12.2003 року №237/803/151/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472, апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що надана до суду засвідчена представником позивача ксерокопія рішення іноземного суду, а також його переклад українською мовою та окрема копія апостилю є неналежним чином завірені. До матеріалів клопотання не приєднано офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили.

Враховуючи те, що до клопотання додано документи, які оформлено з порушенням вимог, передбачених главою 2 розділу IX ЦПК України суд вважає, що клопотання про визнання рішення іноземного суду підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 464-466, 471-472 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката Очиченко Олени Григорівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , про визнання рішення іноземного суду залишити без розгляду та повернути особі, що його подала, разом з документами, що додані до клопотання.

Роз`яснити заявнику, що залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для прийняття такого рішення.

На ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому не було вручено ухвалу у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

Суддя В.В. Вікторов