Номер провадження: 22-ц/813/230/22
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Дерезюк В.В.

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:
16 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» звернулось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні №34793627, яке здійснює Перший Малиновський ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса).
Мотивуючи свою заяву тим, що 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. винесено виконавчий напис за номером №1684 (далі виконавчий напис), за яким погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 487 596,73 грн. з боржника ОСОБА_1 здійснюється за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу Lexus RX 350, 2007 р. в., НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 .
10 жовтня 2012 року виконавчий напис було пред`явлено до Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) та 15.10.2012 року було відкрито виконавче провадження №34793627.
07 листопада 2018 року між ПАТ «Фідобанк» (яке є правонаступником ПАТ «ЕрестеБанк») та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс».
У зв`язку з чим заявник звернувся до суду із вказано заявою та просив задовольнити його заяву в повному обсязі.
В судове засідання до суду першої інстанції сторони по справі не з`явились.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року вказану заяву задоволено.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:
Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.
Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 07 червня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, але не стадією судового розгляду.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. винесено виконавчий напис за номером №1684, за яким погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 487596,73 грн. з боржника здійснюється за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу Lexus RX 350, 2007 р.в., НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 .
10 жовтня 2012 року виконавчий напис було пред`явлено до Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) та 15 жовтня 2012 року було відкрито виконавче провадження №34793627.
07 листопада 2018 року між ПАТ «Фідобанк» (яке є правонаступником ПАТ «ЕрестеБанк») та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс».
На підтвердження обставин про те, що заявник ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» є правонаступником ПАТ «Фідобанк» надано наступні докази:
-копію Договору про відступлення права вимоги від 07 листопада 2018 року укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»;

- копію Договору про відступлення прав вимоги за договором застави від 07 листопада 2018 року укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»;

- копію платіжного доручення №1140;

- копію Виписки заявника;

- копію Протоколу електронного аукціону від 10.10.2018р..

Згідно частин першої, другої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Зазначена норма кореспондується з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
Згідно із вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора у зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з цих норм, зокрема пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) відбувається вибуття кредитора.
Заміна кредитора можлива поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.
При такій заміні кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, а її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із даною заявою з метою можливості виконання рішення суду та захисту законних прав та інтересів стягувача.
Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст. 5 12, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», та задовольнив заяву ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про заміну сторони на його правонаступника.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що за Договором про відступлення права вимоги від 07 листопада 2018 року до заявника не перейшли зобов`язання боржника, права на які належали ПАТ «Ерсте банк», а тому заявник не набув права вимоги за кредитним договором, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №916/2286/16.
Предметом розгляду у даній справі є виключно питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні на його правонаступника. Таким чином, питання щодо дійсності або недійсності договору про відступлення прав вимоги не відноситься до предмета доказування у справі, та не має правового значення для її вирішення. Колегія суддів також зазначає, що Договір про відступлення права вимоги від 07 листопада 2018 року не був у встановленому законом порядку визнаний недійсним, а тому, в силу положень ст. 204 ЦК України, є чинним.
Вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 76-81 ЦПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Вказане відповідає правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 року у справі №916/2286/16.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі №201/8548/16-ц (провадження №61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі №190/2119/14-ц (провадження №61-20171св18).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність заміни стягувача ПАТ «Фідобанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не повідомлялась судом першої інстанції про розгляд питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, чим порушено її право на справедливий судовий розгляд є безпідставними.
Так, судове засідання було призначено на 17 листопада 2020 року, однак 16.11.2020 року від представника ОСОБА_1 , адвоката Дідича Є.В. надійшла заява (вхід. №49341) про відкладення розгляду справи.
17 листопада 2020 року ухвалою суду задоволено заяву адвоката Дидича Є.В. та відкладено розгляд справи на 14 грудня 2020 року о 11:45 годині про що сторони були повідомлені завчасно.
14 грудня 2020 року від представника ОСОБА_1 , адвоката Дідича Є.В. надійшла заява (вхід. №ЕП-22408) про відкладення розгляду справи призначеної на 14 грудня 2020 року. Причиною неможливості з`явитись до суду сторони зазначено перебування адвоката на самоізоляції, однак будь яких доказів на підтвердження вказаних обставин до суду не було надано, тому судом першої інстанції було залишено вказане клопотання без задоволення.
Дані обставини свідчать про обізнаність боржника ОСОБА_1 та її адвоката Дідича Є.В. про дату, час та місце розгляду справи.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено: 07 червня 2022 року.
Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік