Справа № 576/2744/21
Провадження № 2/576/59/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сапона О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 01 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр (далі ТОВ „Споживчий центр) та позивачем був укладений кредитний договір № 01.09.2021-100000587, який позивач вважає недійсним, оскільки відповідачем порушені норми ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як його письмово не було ознайомлено з інформацією щодо умов кредиту перед та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Також позивача не ознайомили з інформацією щодо фінансових послуг відповідача, у зв`язку із чим він не міг у повному обсязі оцінити умови договору на предмет їх вигідності. Також у кредитному договорі відсутні умови про припинення договору та відповідальність відповідача. Порушені відповідачем норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У кредитному договорі не визначено право відізвати згоду на обробку персональних даних з відповідача. Тому позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 01.09.2021-100000587 від 01.09.2021 року.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

10 січня 2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки кредитний договір був укладений з позивачем в електронній формі та підписаний ним з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам до порядку укладення електронних договорів та не суперечить положенням Цивільного кодексу України; усі істотні умови електронного кредитного договору повністю відповідають чинному законодавству і містяться у заявці та оферті, з якими позивач ознайомлений, а позивачем створені штучні підстави для звернення з позовом до суду та уникнення відповідальності за порушенням. Просить в задоволенні позову відмовити.

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що позивач 01.09.2021 р. уклав з ТОВ „Споживчий центр кредитний договір № 01.09.2021-100000587, відповідно до умов якого він отримав кредит в сумі 1000 грн, строком дії на 42 календарні дні з дня надання кредиту, зі сплатою процентів в розмірі 2,5 % - процентна ставка „Економ, від суми кредиту за кожен день користування (застосовується протягом первинного періоду користування кредитом 14 днів з дня його надання) та зі сплатою процентів в розмірі 3% від суми кредиту за кожен день користування (застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду користування кредитом та періоду „Економ).

Факт укладення договору та отримання позивачем позики останнім не оспорюється.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України.

Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

З наданої позивачем копії кредитного договору № 01.09.2021-100000587 вбачається, що він підписаний одноразовим ідентифікатором (номер пароля V333).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Твердження позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає чинне законодавство, суд не бере до уваги, оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір (електронним ідентифікатором), позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з договором.

Крім того, це твердження спростовуються також самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій та визначає, що після того, як будь-який позичальник здійснить свою реєстрацію та внесе персональні дані, ознайомиться з Правилами надання грошових коштів у кредит саме відповідачем, після чого за відсутності активної згоди позичальника на отримання кредиту договір не оформлюється.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ „Споживчий центр перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства, з якими потенціальний позичальник може ознайомитися перед тим, як подати заявку на отримання кредиту, шляхом проставлення помітки про ознайомлення з цими правилами, і без цього кроку оформлення договору є неможливим. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору кредитного договору № 01.09.2021-100000587 від 01.09.2021 р. про надання коштів у позику вимогам законодавства та доводи позивача про несправедливість умов спростовуються самим змістом договору.

Зміст кредитного договору містить усі його істотні умови, що вимагаються відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК. Зокрема, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін, тощо.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав доказів, що укладення кредитного договору не відповідало його внутрішній волі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 178, 274-279, 263-265 ЦПК України, суд - У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», розташованого по вул. Саксаганського, 133, літера А, офіс 1 в м. Київ, , про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В.Сапон