ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 698/617/21
Провадження № 22-ц/821/47/22
Категорія: 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Баранова О.І. в приміщенні Катеринопільського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату про стягнення недоплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Катеринопільського районного суду Черкаської області із позовом до Мокрокалигірської психоневрологічного інтернату про стягнення недоплаченої заробітної плати, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 01.08.1997 року за № 34 позивачку було призначено на посаду фельдшера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 01 серпня 1997 року.

З 01.04.2011 року й по теперішній час позивач ОСОБА_1 працює на посаді медичної сестри.

Позивачка вказує, що за вказаний період їй не проведено підвищення посадового окладу в розмірі 20 відсотків за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, як це передбачено пп.8 п.2.4.5 спільного наказу Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», не здійснюється нарахування та виплата надбавки в розмірі 15 відсотків посадового окладу (з підвищенням) за особливі умови роботи за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», не здійснюється доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу за використання в роботі дезінфікуючих засобів, що передбачено п.3.4.7 Наказу №308/519 від 05.10.2005 року.

На свої неодноразові звернення з вищевказаних питань, вказує ОСОБА_1 , до керівництва Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, не мали позитивних наслідків та залишилися проігнорованими.

За наслідками розгляду звернень ОСОБА_1 до вищестоящих інстанцій та контролюючих органів, інспектором праці Управління Держпраці у Черкаській області, у січні 2020 року проведено інспекційне відвідування Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, в ході якого викладені в заявах позивача факти підтвердилися. Встановлено порушення адміністрацією закладу вимог діючого законодавства України про оплату праці та внесено припис про їх усунення.

За період з 01.01.2016 року по 2018 рік сума недоплаченого позивачці ОСОБА_1 підвищення до посадового окладу, згідно п.п. 8 п.2.4.5 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року, складає 15670,81 грн.

Сума не нарахованої та невиплаченої позивачці ОСОБА_1 доплати до посадового окладу, згідно п.3.4.7 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року, за використання у роботі дезінфікуючих засобів та прибирання туалетів, за період з 2016 року по 2019 рік складає 11218,74 грн.

Сума не нарахованої та невиплаченої позивачці ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу, згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», за період з 2016 року по 2018 рік, складає 14103,73 грн.

Загальна сума недоплаченої ОСОБА_1 зарплати за 2016-2019 роки складає 40993,28 грн., яку остання просила стягнути з відповідача на свою користь в судовому порядку.

Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн., що полягає, зокрема у моральних та душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача щодо неї, а також судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за період роботи з 01.01.2016 року по 01.01.2020 року в загальній сумі 29774,54 грн., яка складається з сум не нарахованого та невиплаченого підвищення до посадового окладу за період роботи з 01.01.2016 року по 01.01.2019 року, згідно п.п. 8 п.2.4.5 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року, в сумі 15670,81 грн.; надбавки до посадового окладу, згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», за період з 01.01.2016 по 01.01.2019 року в сумі 14103,73 грн.

Стягнуто з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 грн.

Стягнуто з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_1 правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1089 грн. (72,63%).

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивачка має право на отримання доплати до посадового окладу в розмірі 20 відсотків за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, як це передбачено пп. 8 п. 2.4.5 спільного наказу Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення»; доплати до посадового окладу в розмірі 15 відсотків за особливі умови роботи за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення».

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення недоплаченої заробітної плати на підставі п. 3.4.7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», відмовлено, оскільки, за висновками суду, з боку Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату не було допущено жодних порушень колективного договору, укладеному між трудовим колективом працівників та Мокрокалигірським психоневрологічним інтернатом, а заробітна плата виплачувалась у відповідності з чинним законодавством.

З урахуванням характеру моральних страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважав необхідним та достатнім, за наведених обставин, розміром грошового відшкодування моральної шкоди 500 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 22 жовтня 2021 року Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат, вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 24.09.2021 року та закрити провадження у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат в своїй фінансовій роботі керується кошторисом по КЕКВ 2111 «Оплата праці». Доданий кошторис підписується Директором Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА. Всі цифри фінансування закладу, зокрема, заробітної плати затверджуються, на сесії обласної Черкаської ради, а після цього доводяться Мокрокалигірському психоневрологічному інтернату.

В своїй діяльності інтернат керується «Положенням про Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат», який затверджений розпорядженнями голови Черкаської обласної ради від 28.03.2018 року № 88, в п. 76 зазначено про фінансово господарську діяльність інтернату та штатний розпис, які затверджуються Департаментом соціального захисту населення Черкаської ОДА.

Враховуючи наказ Міністерства соціальної політики України від 18.05.2017 року «Посадові оклади працівників установ соціального захисту населення», які безпосередньо обслуговуються на 20%, лише при наявності конкретного переліку посад працівників, яким посадові оклади (тарифні ставки) підвищуються у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці згідно пункту 8, затвердженого керівником установи, за погодженням з профспілковим комітетом, або затвердженого штатним розписом.

Даний перелік посад не було затверджено керівником, ні профспілковим комітетом і не передбачено штатним розписом.

На підставі вищевказаного адміністрація інтернату вважає не правомірним проведення позивачці донарахувань.

Крім того, апелянт вважає також безпідставним задоволення судом першої інстанції вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не надано жодного доказу того, що їй завдано моральної шкоди внаслідок діяльності відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 01 серпня 1997 року № 34 позивачку призначено на посаду фельдшера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 01 серпня 1997 року (а.с. 10).

З 01 квітня 2011 року відповідно до наказу № 5 ОСОБА_1 переведена на посаду сестри медичної (а.с. 11).

З 01.04.2011 року й по теперішній час позивач ОСОБА_1 працює на посаді сестри медичної, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11).

Посадовою інструкцією сестри медичної, затвердженої директором Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату ОСОБА_2 від 01.04.2016 року визначено завдання та обов`язки сестри медичної, зокрема обслуговуванням осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих (а.с. 12-13).

Відповідно до листа Управління Держпраці у Черкаській області від 18.12.2019 року № Г-1356/01/08-01, інспектором праці Управління проведено інспекційне відвідування Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, в ході якого встановлено порушення адміністрацією закладу вимог діючого законодавства України про оплату праці та внесено припис про їх усунення (а.с. 31-33).

Встановлено, що за період з 2016-2019 р.р. позивачці не проведено підвищення до її посадового окладу, що вбачається з копій відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 (а.с. 22-25).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що їй не проведено підвищення посадового окладу в розмірі 20 відсотків за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, як це передбачено пп.8 п.2.4.5 спільного наказу Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», не здійснюється нарахування та виплата надбавки в розмірі 15 відсотків посадового окладу (з підвищеннями) за особливі умови роботи за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», не здійснюється доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу за використання в роботі дезінфікуючих засобів, що передбачено п.3.4.7 Наказу №308/519 від 05.10.2005 року.

Відповідно до положень статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю; кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 98 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення визначені та затверджені Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення».

Пунктом 2 вказаного наказу зобов`язано керівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення в межах фонду заробітної плати установити працівникам посадові оклади (тарифні ставки), доплати та надбавки, виходячи з розмірів, передбачених цими Умовами.

Відповідно до п. 1.1. Умов визначено, що ці Умови розроблені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (із змінами) і застосовуються при обчисленні заробітної плати:

- працівників сфери охорони здоров`я та соціального захисту населення України незалежно від підпорядкування (далі - працівники охорони здоров`я та соціального захисту населення);

- працівників будинків відпочинку, пансіонатів, туристських баз, оздоровчих таборів, центрів, будинків творчості та профілакторіїв;

- працівників, які допущені в установленому порядку до медичної та фармацевтичної діяльності відповідно до порядку, установленому МОЗ України;

- професіоналів та фахівців, що прирівняні за оплатою праці до медичних та фармацевтичних працівників (психологи, біологи, зоологи, ентомологи тощо).

Згідно п.п. 8 п.2.4.5 Умов, посадові оклади (тарифні ставки) працівників установ соціального захисту населення, які безпосередньо обслуговують осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, підвищуються на 20 відсотків.

Підпунктом 12 п.2.4.5 даних Умов передбачено, що конкретний перелік посад працівників, яким посадові оклади (тарифні ставки) підвищуються у зв`язку зі шкідливими і важкими умовами праці згідно з підпунктами 1-9, затверджується керівником закладу, установи за погодженням з профспілковим комітетом у залежності від функціональних обов`язків та обсягу роботи у шкідливих та важких умовах праці.

Відповідно до п.1.9. даних Умов, керівник закладу, установи несе відповідальність за своєчасне та правильне визначення розміру заробітної плати працівників згідно з чинним законодавством. При встановленні факту неправильної оплати праці керівник закладу, установи зобов`язаний вжити заходів щодо негайного виправлення помилок та виплати працівникові належної йому суми за весь час неправильної оплати, а також визначити ступінь дисциплінарної та матеріальної відповідальності осіб, безпосередньо винних у цьому.

Як видно із Переліку доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників установ, затверджений директором Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненком І.М. 10 грудня 2018 року та погодженим Головою профкому ОСОБА_3 , за роботу з підопічними зі зниженою руховою активністю (сестра-господарка, молодша медична сестра палатна, молодша медична сестра банщиця, молодша медична сестра прибиральниця) передбачено доплату у розмірі 20 % посадового окладу (тарифної ставки) (а.с. 49).

У даному переліку відсутня посада, яку займає позивачка - сестра медична, а тому і відсутні підстави для стягнення на її користь доплат передбачених пп.8 п.2.4.5 наказу Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України № 308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», зважаючи на ту обставину, що конкретний перелік посад працівників, яким посадові оклади (тарифні ставки) підвищуються у зв`язку зі шкідливими і важкими умовами праці, затверджується керівником закладу, установи за погодженням з профспілковим комітетом.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач вказує, що перелік посад, як це передбачено пп. 12 п. 2.4.5 Умов не було затверджено ні керівником, ні профспілковим комітетом і не передбачено штатним розписом, однак вказане спростовується Колективним договором Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на 2018-2020 року та додатком до нього.

Колегія суддів приходить до висновку, що вказані доплати передбачені саме на підставі пп.8 п.2.4.5 Умов, оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення» відсоткова ставка таких доплат (на час виникнення спірних правовідносин) встановлена на рівні 15%, а не 20%.

Щодо доплати до посадового окладу в розмірі 15 відсотків за особливі умови роботи за обслуговування осіб із значно зниженою руховою активністю та ліжкових хворих, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», то колегія суддів враховує наступне.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь доплати, передбачені постановою КМУ № 875 від 29.09.2020 року, за період з 01.01.2016 року по 01.01.2019 року у сумі 14103,73 грн.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення» (у редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин), установлено надбавку за особливі умови роботи у розмірі 15 відсотків посадового окладу (з підвищеннями) лікарям, фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою і молодшим медичних сестрам з догляду за хворими, які працюють у будинках-інтернатах для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричних пансіонатах, пансіонатах для ветеранів війни і праці, психоневрологічних інтернатах та дитячих будинках-інтернатах і безпосередньо обслуговують осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих.

Перелік посад працівників, яким установлюється зазначена надбавка, затверджується керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом (пункт 2 постанови КМУ у визначеній редакції).

В матеріалах справи відсутні дані про перелік посад працівників, яким установлюється зазначена надбавка, який був би затверджений директором Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату та погоджений з профспілковим комітетом даного закладу, а тому такі вимоги позивачки, як не підтверджені належними доказами у справі, не можуть бути задоволені.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно із статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Разом з тим, оскільки колегія суддів не знайшла порушень норм трудового законодавства при виплаті заробітної плати позивачці з боку відповідача Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, тому і підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається.

В апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі частини 1 статті 377 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Відповідачем у поданій апеляційній скарзі не конкретизовано на підставі якого саме пункту статті 255 ЦПК України він просить закрити провадження у справі.

Колегія суддів, перевіривши вичерпний перелік підстав для закриття провадження у даній справі, не знаходить їх.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду скасуванню у задоволеній судом частині позовних вимог з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів наведених у даній постанові, а в решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У зв`язку з тим, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги, компенсуються йому за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату - задовольнити частково.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року в частині стягнення із Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати за період роботи з 01.01.2016 року по 01.01.2020 року в загальній сумі 29 774,54 грн., яка складається з сум не нарахованого та невиплаченого підвищення до посадового окладу за період роботи з 01.01.2016 року по 01.01.2019 року, згідно п.п. 8 п.2.4.5 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених Наказом Міністерства праці України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року, в сумі 15670,81 грн.; надбавки до посадового окладу, згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 875 від 29.09.2010 року «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», за період з 01.01.2016 по 01.01.2019 року в сумі 14103,73 грн.; а також в частині стягнення із Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 500 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

В решті рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2021 року - залишити без змін.

Компенсувати Мокрокалигірському психоневрологічному інтернату за рахунок держави судовий збір у розмірі 2351,25 грн. у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко