Справа № 575/919/21
Провадження № 2/575/27/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 р. смт. Велика Писарівка

Великописарівський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді В`юник Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.А.

представника відповідача Мороза Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Велика Писарівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

Позивач АТ «ПриватБанк» просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 11 липня 2011 року в сумі 19630,59гривень, яка складається із: 16782,63 грн. - заборгованості за тілом кредита; 16782,63 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2847,96 грн. заборгованості за простроченими відсотками, та судові витрати в сум 2270 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, підписавши анкету-заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не виконав забов`язання за вказаним договором, що стало причиною утворення заборгованості за кредитом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній завяві зазначає, що не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника банку та винесенні заочного рішення суду.

У відповіді на відзив зазначено, що заява на отримання кредиту підписана повнолітньою, дієздатною особою та відповідач своїм підписом підтвердила, що ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, зафіксувавши тим самим укладення кредитного договору, що не суперечить чинному законодавству. При цьому посилається на ст. 207 ЦК України. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а посилання представника відповідача на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є недоречним. Надані суду виписки з банківського рахунку відповідача про рух коштів свідчить про отримання відповідачем коштів та часткове їх повернення. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості здійснюються за допомогою автоматизованого програмного комплексу та проводяться за всіма кредитними договорами ,є належними та допустими доказами по справі. Також зазначено, що банком не заявлено вимоги про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача стосовно нарахування штрафу та пені просить суд не приймати до уваги. Посилаючись на виписку по рахунку відповідача вважає, що відповідач певний час належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитом ( а.с.110-119).

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та вважає, що з відповідачем кредитний договір не укладався, а з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку вона ознайомлена не була, про що свідчить відсутність її підпису. Крім того, підпис відповідача відсутній на витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Вважає, що відповідач повинна повернути лише різницю коштів між отриманими в банку та сплаченими банку, тобто без сплати відсотків та інших платежів, які нараховані банком поза умовами договорів. При цьому, посилається на розрахунок, зазначений у відзиві на позов. Зазначає, що методика розрахунку заборгованості за кредитом не відповідає постанові НБУ.

Крім того, зазначив, що позивачем в порушення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Постанови НБУ від 15.06.2003 № 254, яка діяла на час підписання заяви відповідачем про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» не надано, як доказ виписку з особового рахунку відповідача, а лише виписку за договором б/н за період 01.01.1999-31.05.2022.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів, а саме відсутній кредитний договір, а з анкети- заяви, підписаної відповідачем, не можна визначити, які саме послуги замовляв клієнт. У відзиві представник відповідача посилається на Закони України «Про платіжні системи та перекази в України», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів» та Інструкцію «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затверджену постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року за № 492. Крім того представник відповідача зазначає, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 липня 2011 року в розмірі 19630,59 гривень станом на 14 листопада 2021 року. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення кредитного договору відповідно до діючого законодавства. Вважає необґрунтованим нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, штрафу, пені, комісії. Згідно розрахунку, відповідно до наданої позивачем виписки за договором №б/н за період 21.02.2012 -16.11 2021 відповідачем знято коштів в сумі 44942,30 гривень; сплачено комісії на суму 1143,97 грн; поповнено рахунок на суму 88408,95грн; різниця- 42322,68 грн. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити, розподілити судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України ( а.с. 89-96)

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб , які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 11 липня 2011 року ОСОБА_1 заповнила анкету заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с.26).

З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 за підписаним кредитним договором були надані кредитні картки, дата відкриття першої 21.02.2012 з терміном дії до 01/16, а останньої 07.11.2017, термін дії якої до 06/21 (а.с.15).

Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , 21.02.2012 відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , 06.02.2013 змінено кредитний ліміт 200,00 грн (примітка: встановлення кредитного ліміту), який в подальшому збільшувався до 15500,00 грн (а.с. 14).

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відкривши відповідачу картковий кредитний рахунок та надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку ОСОБА_1 станом на 16 листопада 2021 (а.с.51-58).

З розрахунку заборгованованості за договором №б/н від 11 липня 2011 року станом на 14 листопада 2021 року складає: заборгованість за тілом кредиту - 16782,63 грн: в т.ч. прострочене тіло кредиту - 16782,63 грн; заборгованість за простроченими відсотками -2847,96 грн; загальна заборгованість за наданим кредитом - 19630,59 грн. ( а.с. 5-13)

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 526, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11липня 2011 року, що підписана відповідачем. При цьому, копії додатків, а саме: Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.17) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ( а.с. 18-41), що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що із наявної в матеріалах справи та дослідженої судом копії анкети-заяви про приєднання до Умов неможливо дійти висновку, що дана анкета-заява містить істотні умови, властиві для даного типу договору.

З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, у якій міститься підпис відповідача, стосується лише її наміру оформити платіжну картку «Кредитка Універсальна». Інші надані банком документи (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду») містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна». Позивачем не надано жодного підтвердження про погодження з відповідачем відсоткової ставки за кредитом та її зміну.

Відповідно до Постанови НБУ від 8 червня 2017 року № 49 «Про затвердження Правил розрахунків банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за такою формулою:

ЗВК = ЗРК + ЗВСК, де ЗВК - загальна вартість кредиту; ЗРК - загальний розмір кредиту, тобто сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). У разі відсутності інформації про вартість супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства України про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості.

З наданого представником відповідача розрахунку вбачається, що відповідачем, починаючи з 27 лютого 2012 року по 09 лютого 2021 року, було отримано грошові кошти в сумі 44942,30 гривень, нараховано банком та сплачено комісію в сумі 1143,97 гривень. Всього відповідачем сплачено на рахунок позивача кошти в сумі 88408,95 гривень.

Різниця між витраченими коштами та сплаченими позивачу складає 42322,68 гривень.

Домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем анкета-заява не містила.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі 545/2248/17, провадження № 61-11459св19, та у постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19, провадження № 61-20093св19.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 60, 81, 82, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.11, 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 20.06.2022.

Суддя Н.Г. В`юник