ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м.Суми

Справа №950/2180/21

Номер провадження 22-ц/816/488/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 25 січня 2022 року, постановлену у складі судді Косолапа В.М., в приміщенні Лебединського районного суду Сумської області, повний текст ухвали складено 25 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що судовим наказом Лебединського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2021 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня звернення до суду.

Вважає, що вказаний судовий наказ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки Лебединському районному суду Сумської області ще до моменту винесення судового наказу було відомо про наявність спору у даному питанні, відтак судом не було враховано норми ч. 3 ст. 19 ЦПК України.

Рішенням Лебединського районного суду від 12 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12 липня 2021 року, в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовлено повністю. Вимоги ОСОБА_1 до нього про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . На даний час вказані рішення оскаржуються у касаційному порядку.

Наголошує на тому, що зі змісту вказаних рішень чітко вбачається, що дитина проживає разом з ним. Доказів того, що дитина проживає разом із матір`ю, суду до заяви про видачу судового наказу не надано, що свідчить, на його думку, про відсутність у стягувача права вимоги за поданою заявою та є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати судовий наказ, виданий Лебединським районним судом Сумської області 22 жовтня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня звернення до суду, таким, що не підлягає виконанню.

Лебединський районний суд Сумської області ухвалою від 25 січня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу, виданого Лебединським районним судом Сумської області 22 жовтня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду, таким, що не підлягає виконанню - відмовив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою його заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що заявниця ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу приховала від суду факт тривалого не проживання з нею дочки ОСОБА_3 , починаючи з березня 2020 року та не повідомила суд про те, що на час звернення до суду (жовтень 2021 року) малолітня дочка продовжує проживати з батьком та перебуває на його повному утриманні.

Наголошує на тому, що в разі, якщо дитина проживає з батьком та не проживає з матір`ю, то матір не має права на отримання аліментів, оскільки дочку вона не утримує, тому стягнення є безпідставним.

Вважає, що висновки суду суперечать ЦПК України та порушують його права як боржника, оскільки він звертаючись із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, вказував її підставою не проживання дочки з матір`ю, що, на його думку, в контексті ст. 432 ЦПК України свідчить про відсутність його обов`язку сплачувати аліменти.

Зазначає, що суд не дав належної оцінки доказам не проживання дитини з матір`ю.

Вважає, що в даному випадку має місце подвійне стягнення. У даних спірних правовідносинах боржник повністю утримуючи дитини має сплатити на користь колишньої дружини аліменти на утримання дочки ще й за той період, коли дочка проживала з ним та перебувала на його повному утриманні.

Вважає, що суд відступив від правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції також не з`ясував, в чиїх інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогою про стягнення аліментів і за яким призначенням нею будуть використовуватися кошти, на стягнення яких вона не має право.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Щербак С.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2021 року Лебединський районний суд Сумської області видав судовий наказ № 950/2180/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня звернення до суду (а. с. 17).

Лебединський районний суд Сумської області ухвалою від 22 грудня 2021 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вказаного судового наказу за нововиявленими обставинами - відмовив (а. с. 68-69).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2021 року у справі № 950/569/20 Лебединським районним судом Сумської області було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, третя особа: Служба у справах дітей Лебединської міської ради, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , відмовлено повністю, а вимоги ОСОБА_1 задоволено: визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 7-10).

Сумський апеляційний суд постановою від 12 жовтня 2021 року рішення Лебединського районного суду Сумської області залишив без змін (а. с. 11).

До заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 додав довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 жовтня 2021 року за № 30, довідку Павленківського старостинського округу від 19 листопада 2021 року № 40 та акт про встановлення фактичного місця проживання, з яких вбачається, що дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з батьком (а. с. 91-93).

Крім того, додав ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2021 року про відкриття касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Лебединської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю; зупинення виконання рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року, залишеного без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю до закінчення касаційного провадження (а. с. 96-99).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що оскарження судового рішення в касаційному порядку, яке стало підставою для видачі судового наказу про стягнення аліментів не свідчить про відсутність обов`язку боржника за таким виконавчим документом, оскільки на момент видачі судового наказу рішенням суду, яке набрало законної сили, місце проживання дитини було визначено разом з матір`ю.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильних висновків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України 2004 року однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 дійшов висновку про те, що на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

В той же час,обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Відповідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Підставами для визнання судового наказу, виданого Лебединським районним судом Сумської області 22 жовтня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня звернення до суду, в даній справі фактично є незгода заявника з рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року у справі № 950/569/20, яким місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з матір`ю ОСОБА_1 .

Проте, зазначені скаржником обставини не є підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Крім того, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 03 травня 2022 року у справі № 950/569/20 рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року змінив шляхом викладення мотивувальних частин у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року залишив без змін.

У своїй постанові від 03 травня 2022 року Верховний Суд дійшов висновку, що суди, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що касаційне оскарження рішення суду, яким було визначено місце проживання дитини з матір`ю, не свідчить про відсутність обов`язку боржника за виконавчим документом (судовим наказом) про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Та обставина, що дитина в певний період не проживала з тим із батьків, на користь якого стягнуті аліменти на утримання дитини, а проживала з платником аліментів, за умови її доведення належними доказами, є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами відповідно до ст. 197 СК України, а не для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню взагалі, оскільки аліменти стягнуті на тривалий період - до повноліття дитини, а рішенням суду місце проживання дитини визначено з матір`ю.

Суд першої інстанції належно оцінив наявні в матеріалах справи докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 25 січня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина