ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м.Суми

Справа №582/63/21

Номер провадження 22-ц/816/405/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Дочірнє підприємством «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України»,

треті особи Філія «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України і Філія «Сумська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 02 грудня 2021 року, в складі судді Яковенко Н.М., ухваленого в смт. Недригайлів Роменського району Сумської області, повний текст судового рішення складено 13.12.2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в лютому 2021 року із позовом, остаточно визначивши свої вимоги у заяві про збільшення позовних вимог від 27 липня 2021 року, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним його звільнення - у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та скасувати наказ ДП «Сумський облавтодор» № 1-К від 11 січня 2021 року, стягнути з відповідача на свою користь 767 163,26 грн., з яких: 339 911,48 грн. - сума заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі (середній заробітній платі) за період з 01.06.2019 року по 11.01.2021 року; 11 991,2 грн. - розмір не виплаченої вихідної допомоги при звільненні станом на 11.01.2021 року; 67 647,03 грн. сума грошової компенсації за невикористані 123 дні щорічних відпусток; 147 613,55 грн. - заборгованість за час прострочення розрахунку та вимушеного прогулу станом на 27.07.2021 року та 200 000,00 грн. моральної шкоди. Також, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку по день винесення рішення судом, виходячи із середньоденного заробітку в розмірі 1 197,73 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що має відповідну освіту по спеціальності та з 1983 року працював на посаді головного інженера Недригайлівського районного дорожнього ремонтно-будівельного управління. 19.10.2006 року призначений в.о. начальника Філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор», а наказом № 23-К директора ДП «Сумський облавтодор» з 25.10.2007 року призначений на посаду начальника філії «Недригайлівський райавтодор». Зазначав, що за час роботи керівником філії ним досягнуті позитивні результати роботи, за які він, неодноразово заохочувався. Також вказав, що 18.11.2015 року проводилась атестація, за результатами якої його визнано таким, що відповідає займаній посаді начальника філії. Проте, через негативне ставлення до нього керівника ДП «Сумський облавтодор», його декілька разів відстороняли від роботи та звільняли, однак позивач оскаржував в судовому порядку незаконні дії, та за наслідками розгляду його позовів судами, він допускався до роботи та поновлювався на посаді, і на його користь стягувалась заробітна плата, кошти на компенсацію вимушеного прогулу, тощо. Вказав, що останнє відсторонення його від роботи визнане незаконним рішенням Роменського міськрайонного суду від 27.11.2019 року, яке в цій частині залишено без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12.08.2020 року. Цим же рішенням скасовано наказ № 5-к від 20.03.2019 року «Про відсторонення від роботи», усунуто перешкоди у виконанні позивачем трудових обов`язків, стягнуто кошти на користь позивача. Допущено негайне виконання рішення суду в частині усунення перешкоди ОСОБА_1 у виконанні трудових обов`язків та виплати заробітної плати за один місяць. Посилався на те, що відповідач не допустив його до виконання трудових обов`язків начальника філії «Недригайлівський райавтодор» та не виконав рішення суду в частині усунення перешкоди у виконанні ОСОБА_1 трудових обов`язків, а 11.01.2021 року наказом № 1-К т.в.о. директора ДП «Сумський облавтодор» його знову звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу № 91 від 20.10.2020 року «Про скорочення посади начальника філії «Недригайлівський райавтодор». Зазначив, що 09.11.2020 року отримав лист ДП «Сумський облавтодор» № 06/1301 від 06.11.2020 року, в якому вказано про скорочення посади начальника філії «Недригайлівський райавтодор» та долучено повідомлення із зазначенням підстави, передбаченої пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Вказав, що 12.01.2021 року подав керівнику ДП «Сумський облавтодор» заяву з проханням скасувати наказ про звільнення та надати відомості про зарплату, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористані відпустки тощо, однак відповіді на заяву не отримав. Вважав, що наказ № 1-К від 11.01.2021 року про його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки: припинення (реорганізація) філії «Недригайлівський райавтодор» здійснена безпідставно з порушенням процедури та чинного законодавства, лише з однією метою скорочення посади начальника філії та звільнення позивача за скороченням штатів, тобто виходячи лише із суб`єктивних причин; скорочення штатів філії та звільнення позивача здійснено без погодження з профспілковою організацією; роботодавець, достовірно знав що позивач мав найбільший безперервний стаж роботи серед інших працівників філії «Недригайлівський райавтодор» та високу кваліфікацію, та мав переважне право залишення на роботі, однак йому не запропоновано ні посади начальника філії, ні нижчої посади; роботодавець, достовірно знав що позивач є особою з інвалідністю 2 групи, при цьому захворювання отримав, будучи начальником філії «Недригайлівський райавтодор» та перебуваючи в службовому відрядженні; позивач є особою, в сім`ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком, оскільки дружина позивача є особою з інвалідністю 3 групи та ніде не працює; роботодавець зобов`язаний одночасно з попередженням про звільнення пропонувати працівникові іншу роботу, чого зроблено не було, оскільки звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу; не надано техніко-економічного обґрунтування зміни структури ДП «Сумський облавтодор», яке має обов`язково погоджуватись з профспілковим комітетом, але цього зроблено не було, чим порушено п. 1.3.1. Колективного договору між адміністрацією дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" та об`єднаною профспілковою організацією працівників шляхових господарств Сумської області на 2020-2022 роки. Вказав, що ДП «Сумський облавтодор» не виплачена йому заробітна плата за період з 01.06.2019 року по 11.01.2021 року, грошова компенсація за не використані відпустки, вихідна допомога при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Також зазначив, що оскільки наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 02 грудня 2021 року позов задоволено частково. Ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 12 січня 2022 року виправлено описки та арифметичні помилки допущені у повному тексті рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 02 грудня 2021 року. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, скасовано наказ № 1-К від 11.01.2021 року ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» або на аналогічній за своїми посадовими обов`язками посаді в ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з 11.01.2021 року. Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 22.10.2019 року по 11.01.2021 року в розмірі 312 123,30 грн.; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки на загальну суму 67 647,03 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року включно в розмірі 256 153,00 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення заробітної плати за один місяць. Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20 000,00 гривень. Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» судовий збір 6 551,8 грн. на користь держави. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Ухвалою цього суду від 12.01.2022 виплавлено описку, допущену у тексті рішення від 02.12.2021 і виправлено дату прийняття рішення з 13.12.2022 на 02.12.2022; виправлено описку допущену в мотивувальній частині рішення від 02.12.2021 вказавши правильно дату наказу «Про переведення» ОСОБА_2 як 04.01.2021; виправлено арифметичну помилку, допущену у мотивувальній і резолютивній частинах рішення від 02.12.2021 вказавши правильний розмір суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який слід стягнути на користь ОСОБА_1 256 153 грн., замість невірно вказаного 256 606,70грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при звільнені позивача відповідачем порушено вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України, у зв`язку із чим, наказ т.в.о. директора ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 11.01.2021 року № 1-К, яким ОСОБА_1 , начальника філії «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звільнено у зв`язку з скороченням штату працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на посаді начальника філії «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з 11.01.2021, або на іншій аналогічній посаді в ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», враховуючи, що зазначена філія припинила своє існування. Оскільки суд дійшов висновку про незаконність звільнення та необхідність поновлення ОСОБА_1 , керуючись приписами ст.ст. 115, 235, 2371 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», суд вирішив стягнути на користь позивача, - заборгованість по заробітній платі за період з 22.10.2019 року по 11.01.2021 року (включно); середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2021 року по день постановлення рішення 02.12.2021 року; грошову компенсацію за невикористані дні щорічні відпустки; моральну шкоду. При цьому, задовольняючи вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 22.10.2019 року по 31.12.2019 року, суд стягнув цю заборгованість в межах заявлених позовних вимог в розмірі 30 663,75 грн. Крім того, задовольняючи вимогу позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані 123 дні щорічної

відпустки та середнього заробіток за час вимушеного прогулу, суд врахував, що відповідач самостійно частково сплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 28 213,02 грн. та 14 533,98 грн. за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за час незаконного відсторонення позивача від роботи з 20.03.2019 року по 21.10.2019 року, суд, керуючись вимогами ч. 5 ст. 82 ЦПК України, врахував той факт, що відповідна заборгованість вже стягнута на користь позивача постановою Сумського апеляційного суду в цивільній справі № 582/8112/19 від 12 серпня 2020 року. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність поновлення позивача на роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд, відмовив у задоволенні вимоги про стягнення вихідної допомоги. Крім того, суд зазначив, що питання врахування виплаченої ОСОБА_1 суми вихідної допомоги в розмірі 13 760,00 грн. підлягає зарахуванню на стадії виконання рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь: заборгованість по заробітній платі за час відсторонення від посади з 01.06.2019 року по 21.10.2021 року в сумі 27 788,18 грн., заборгованість по середньому заробітку за час вимушеного прогулу з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року в сумі 453,98 грн.; заборгованість по середньому заробітку за час вимушеного прогулу з 03.12.2021 року по 18.01.2022 року в сумі 35 931,90 грн.; заподіяну моральну шкоду в сумі 180 000,00 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня ухвалення постанови Сумським апеляційним судом та за весь час затримки по день фактичного розрахунку; в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не дослідив надані позивачем докази заборгованості за період його відсторонення від посади з 01.06. по 21.10.2019 року, і не стягнув заборгованість по заробітній платі в сумі 27 788,18 грн., оскільки постановою Сумського апеляційного суду в цивільній справі № 582/8112/19 від 12 серпня 2020 року, заборгованість по заробітній платі за час незаконного відсторонення від роботи за період з 01.06. по 21.10.2019 року, стягнута не в повному обсязі. Крім того, при винесенні ухвали від 12.01.2022 про виправлення арифметичних помилок, судом взято як доказ виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року суму 14 533,98 грн., що зазначена у листі відповідача № 06/350 від 24.03.2021 про виконання ухвали суду від 04.03.2021, проте, безпідставно не взято до уваги відзив відповідача на позовну заяву від 19.03.2021 № 06/343 в якому вказано, що відповідачем за час прострочення розрахунку за період з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року сплачено позивачу 14 080,00 грн., у зв`язку із чим, не стягнуто на користь позивача кошти в сумі 453,98 грн. Судом не надано належної юридичної оцінки продовжуваним грубим порушенням трудового та чинного законодавства відповідачем, і безпідставно зменшено до 20 тисяч гривень розмір відшкодування моральної шкоди визначеної позивачем в сумі 200 тисяч гривень. Станом на 18.01.2022 року відповідачем не виконане рішення суду, в частині допущеній до негайного виконання, з 03.12.2021 року по 18.01.2022 року позивачу не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за 30 робочих днів, що становить суму 35 931,90 грн.

Відповідач ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти змісту і вимог апеляційної скарги та зазначає, що вимога позивача про стягненню заборгованість по заробітній платі за час відсторонення від посади з 01.03.2019 року по 21.10.2019 року в сумі 27 788,18 грн. безпідставна, оскільки судом першої інстанції враховано, що на користь позивача постановою Сумського апеляційного суду в цивільній справі № 582/8112/19 від 12 серпня 2020 року, яке набрало законної сили, стягнуто заборгованість по заробітній платі за час незаконного відсторонення від роботи з 01.03.2019 року по 21.10.2019 року. Тому суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у частині стягнення заробітної плати за цей період. Доводи позивача в частині стягнення 453,98 грн. заборгованості по середньому заробітку за час вимушеного прогулу є надуманими та необґрунтованими, оскільки дані, наведені у листі про виконання ухвали суду від 24.03.2021 року № 06/350 є достовірним та достатнім доказом, що дає змогу дійти до висновку щодо точних розмірів та підстав відрахувань позивачу, що були здійснені 11.02.2021 року. Доводи позивача про погіршення стану його здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача не підтверджуються жодними доказами та є надуманими.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково скасувати рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 02 грудня 2021 року в частині визнання незаконним звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, скасування наказу № 1-К від 11.01.2021 року поновлення позивача на посаді начальника філії «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» або на аналогічній за своїми посадовими обов`язками посаді, стягнення з відповідача 312 123,30 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 22.10.2019 року по 11.01.2021 року, 67 647,03 грн. грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, 256 153,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року, 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував доводи відповідача, які мають важливе значення для залишення працівника на роботі на підприємстві (пропонування йому іншої роботи), а саме кваліфікація і продуктивність праці позивача. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватись окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Судом першої інстанції неповно досліджені обставини щодо відсутності у позивача переважного права на залишення на роботі, оскільки судом було досліджено лише питання кваліфікації позивача та не було розглянуто сукупно кваліфікацію та продуктивність праці. Судом першої інстанції надано невірну оцінку доказам, оскільки в рішенні зазначено, що відповідач ухилявся від надання доказів, шляхом невиконання ухвал суду про надання доказів від 04.03.2021 року та 26.05.2021 року, і зазначені доводи суду є неправдивими та не відповідають дійсності. Судом першої інстанції необґрунтовано були відкинуті доводи відповідача про неможливість позивача виконувати свої трудові обов`язки у зв`язку із станом здоров`я, оскільки законодавство чітко передбачає, що працівнику з інвалідністю може бути надано лише таку роботу, яка не буде завдавати шкоди його здоров`ю та відповідатиме рекомендаціям медико-соціальної експертизи стосовно працевлаштування працівника. При цьому, працівник приймає активну участь в підборі підходящої роботи. У рішенні суду першої інстанції були проігноровані доводи відповідача та докази, які підтверджують обставини, за яких позивачу об`єктивно не було запропоновано жодної вакансії, що існувала на підприємстві через те, що посади, яка б відповідала спеціальності позивача, характеризувалась полегшеними умовами, розумовою працею легкої напруги, передбачала б медичний нагляд, додаткові перерви в роботі та водночас виконання роботи на якій не було б фізично тяжким та психоемоційно навантаженим в ДП «Сумський облавтодор» була відсутня. Рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача 256 153,00 грн. середнього заробітку є необґрунтованим та безпідставним, бо в діях відповідача відсутні порушення прав позивача, оскільки його звільнення відбулось згідно вимог чинного законодавства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, тому період з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року не може вважатися вимушеним прогулом. Рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. безпідставне у зв`язку з тим, що жодними допустимими і достатніми доказами не підтверджено, що в результаті дій позивача відповідачу завдана будь-яка шкода, в тому числі моральна. Крім того, дії відповідача щодо звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є правомірними, тому відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та моральними стражданнями, які начебто поніс відповідач.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти змісту і вимог апеляційної скарги та зазначає, що судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивачу перед звільненням та до цього часу відповідачем не запропоновано посади начальника філії чи нижчої посади, та взагалі ніякої роботи відповідачем не пропонувалось. Вказує, що порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників філії «Недригалівський райавтодор», які залишилися на роботі, і тих, які підлягали звільненню роботодавець не здійснював, тому ніяких доказів цього суду не надав. Зазначає, що судом встановлено, що три посади, після приєднання філії «Недригалівський райавтодор» до філії «Сумська дорожньо-експлуатаційна дільниця», були в наявності в смт. Недригайлів, які роботодавець мав запропонувати позивачу, виходячи з його освіти, кваліфікації та досвіду роботи за відповідними спеціальностями. Посилається на те, що особою з інвалідністю 2 групи позивача визнано ще в листопаді 2011 року, і це не заважало позивачу ефективно виконувати посадові обов`язки начальника філії протягом 4 років до відсторонення його від посади. Крім того, стверджує, що саме винні дії відповідача, які виразилися в незаконному його звільненні, призвели до того, що позивач не виконував трудові обов`язки й не отримував заробітну плату, у зв`язку із чим, суд вірно стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також зазначає, що позивачем правомірно та обґрунтовано заявлена моральна шкода в сумі 200 тисяч гривень, виходячи з системних грубих порушень відповідачем законодавства про працю, повторного незаконного звільнення та систематичного невиконання рішень судів, а також з урахуванням долучених неправдивих листів від імені трудового колективу філії «Недригалівський райавтодор», які ганьблять честь та гідність позивача та якими йому спричиняються моральні страждання.

Від філії «Сумська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Сумський облавтодор» та ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Позивач в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача не визнав, проти доводів викладених в ній заперечував та просив суд в її задоволенні відмовити.

Представник відповідача та треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, - в судове засідання не з`явилася, явку представників не забезпечили. Причина відсутності на роботі працівника юридичного відділу не визнана апеляційним судом поважною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені обставини, які підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами, про те, що ОСОБА_1 12.09.1983 року прийнятий по переводу до Недригайлівського РайДУ (т. 1 а.с. 69, т. 3 а.с. 73).

ОСОБА_1 наказом директора ДП «Сумський облавтодор» від 19.10.2006 року призначений в.о. начальника філії «Недригайлівський райавтодор», що підтверджується записом у трудовій книжці (т. 1 а.с. 69), а наказом № 23-К з 25.10.2007 року призначений на посаду начальника філії «Недригайлівський райавтодор» (т. 1 а.с. 34).

Протягом трудової діяльності ОСОБА_1 заохочувався за успіхи в роботі зокрема грамотами, почесною грамотою (т. 1 а.с. 105-107), про заохочення є також записи в трудовій книжці (т. 3 а.с. 76).

З довідки до акту огляду МСЕК від 20.11.2015 (т. 1 а.с 70) та наданих матеріалів медико-експертної справи № 204726 (т. 2 а.с. 165-198) вбачається, що ОСОБА_1 має другу групу інвалідності з причини загального захворювання безтерміново, може працювати в спец. створених умовах(можливість мед. нагляду, додаткові перерви в роботі).

Отже в суді не знайшло свого підтвердження ствердження підприємства, що позивач за станом здоров`я не міг займати посаду начальника філії або іншу посаду, аналогічну за своїми посадовими обов`язками, в ДП «Сумський облавтодор».

Наказом т.в.о. голови правління Акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 02.10.2020 року № 176 про припинення (реорганізацію) філій ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з метою вдосконалення структури управління дорожнім господарством у Сумській області припинено (реорганізовано) філію «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» шляхом її приєднання до філії «Сумська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (т. 1 а.с. 58). Директора ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» зобов`язано здійснити заходи для проведення припинення філії протягом трьох місяців.

На підставі цього наказу № 176 директор ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» прийняв наказ від 19.10.2020 № 90 «Про припинення (реорганізацію) філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» (т. 1 а.с. 59-61) яким створена комісія з припинення філії, а також: в.о. начальника філії зобов`язано за погодженням з відповідним профспілковим органом провести скорочення чисельності та штату працівників філії не пізніше 31.12.2020; в термін до 29.10.2020 попередити під підпис інженерно-технічних працівників філії про скорочення посад; забезпечити повний остаточний розрахунок з цими працівниками по заробітній платі та підзвітним сумам у день звільнення; в термін до 29.10.2020 року попередити під підпис працівників дія трудового договору, яких продовжується про зміну умов праці внаслідок реорганізації філії шляхом приєднання до філії Сумська ДЕД; в термін до 29.10.2020 року забезпечити надання інформації до територіальних органів державної служби зайнятості за місцем знаходження філії форми звітності № 4-ПН інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; начальнику філії Сумська ДЕД Довженку В.М. до 27.10.2020 року запропонувати вивільнюваним працівникам філії «Недригайлівський райавтодор» роботу за наявності вакансій; начальнику юридичного відділу ДП «Сумський облавтодор» ОСОБА_3 та інженеру кадрів першої категорії ОСОБА_4 в термін до 27.10.2020 року підготувати та подати на підпис директора ДП «Сумський облавтодор» наказ про скорочення посади начальника, в.о. начальника філії. В термін до 29.10.2020 року вручити відповідне попередження під підпис начальнику філії ОСОБА_1 , т.в.о. начальника філії ОСОБА_5 . Запропонувати вивільнюваним працівникам роботу за наявності вакансій.

Наказом директора ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 20.10.2020 року № 91 «Про скорочення посади начальника та головного інженера філії «Недригайлівський райавтодор» скорочено посади головного інженера та начальника філії, прийнято рішення в термін до 29.10.2020 року повідомити начальника філії ОСОБА_1 , та головного інженера філії ОСОБА_5 про можливе їх вивільнення та запропонувати працівникам, що підпадають під скорочення штату переведення за їх згодою на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення або браку вільних посад, підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 31.12.2020 року (т. 1 а.с. 62).

З повідомлення, адресованого начальнику філії «Недригайлівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_1 , яке отримано ним 09.11.2020 року (про що свідчить його підпис на цьому повідомленні) вбачається, що адміністрація ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» керуючись статтею 492 КЗпП, наказом АТ ДАК «Автомобільні дороги України» № 176 від 02.10.2020 року, наказом ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 90 від 19.10.2020 року «Про реорганізацію структури ДП «Сумський облавтодор» та наказом ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 91 від 20.10.2020 року «Про скорочення посади начальника та головного інженера філії «Недригайлівський райавтодор», у зв`язку з реорганізацією філії «Недригайлівський райавтодор» шляхом її приєднання до філії «Сумська дорожньо-експлуатаційна дільниця» та у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, повідомила ОСОБА_1 про те, що посада начальника філії підлягає скороченню. У зв`язку з відсутністю вакантних посад начальника філії у структурі ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_1 попереджено про звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. При звільненні буде виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. З питань працевлаштування ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до центру зайнятості населення, де повідомлено про звільнення (т. 1 а.с. 216).

Наказом т.в.о. директора ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 11.01.2021 року № 1-К ОСОБА_1 , начальника філії «Недригайлівський райавтодор» звільнено у зв`язку з скороченням штату працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку на підставі наказу № 91 від 20.10.2020 року «Про скорочення посади начальника філії «Недригайлівський райавтодор» (а.с. 63 т. 1).

З наказу начальника філії «Сумська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Сумський облавтодор» «Про прийняття на роботу» № 11-к від 19.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 з 22.02.2021 року прийнятий на роботу виконавцем робіт (т. 2 а.с. 247).

Згідно наказу начальника філії «Сумська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Сумський облавтодор» «Про перевід» № 2-к від 04.01.2021 року, - ОСОБА_2 , водія, з 4.01.2021 року перевести механіком на базі ДРП-1 смт. Недригайлів (т. 2 а.с. 249).

Відповідно до витягу із наказу начальника філії «Сумська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Сумський облавтодор» «Про зарахування зо штатного складу підприємства» № 50-к від 30.12.2020 року, у зв`язку з реорганізацією філії «Недригайлівський райавтодор» шляхом приєднання до філії «Сумська ДЕД», згідно наказу № 90 від 19.10.2020 року ДП «Сумський облавтодор», зарахувати з 01.01.2021 року до штатного складу філії «Сумська ДЕД»: ОСОБА_6 майстром (т. 2 а.с. 250).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною першою ст. 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

В ч. 1 ст. 21 КЗпП України зазначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45) (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

В частинах 2, 4 ст. 40 КЗпП України зазначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 421, частин першої, другої і третьої статті 492, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно вимог частин 1,2 ст. 421 КЗпП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган провадить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором.

Відповідно до частин першої - третьої ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно вимог частин 1, 2, 7 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів апеляційного суду, обґрунтовано виходив з того, що роботодавець ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» повідомляючи працівника ОСОБА_1 про наступне вивільнення, повідомив останнього про відсутність вакантних посад лише начальника філії. Інші вакантні посади, наявні на ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», включаючи всі відокремлені підрозділи підприємства, за відповідною професією чи спеціальністю, чи інша робота, яку ОСОБА_1 міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи йому не пропонувалися, що є порушенням вимог ст. 492 КЗпП України. Також, відповідачем не оцінено наявні у позивача, порівняно з іншими працівниками, переваги в залишенні на роботі, як особи, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком та як працівника з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, що є порушенням вимог ст. 42 КЗпП України.

Наявна в матеріалах справи довідка МСЕК (т.1 а.с.104, т. 2 а.с. 165-198) вказує, що позивачу протипоказана праця в несприятливих умовах, але незважаючи, що його визнано особою, яка має інвалідність 2 групи, може працювати в спец. створених умовах(можливість мед. нагляду, додаткові перерви в роботі).

Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 3933-XII від 04.02.1994 року, - тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Отже, за наведених встановлених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відбулось з порушенням ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» вимог закону, - наказ № 1-К від 11.01.2021 року ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 , - поновленню на посаді начальника філії «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» або на аналогічній за своїми посадовими обов`язками посаді в ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з 11.01.2021 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню, - заборгованість по заробітній платі за період з 22.10.2019 року по 11.01.2021 року в розмірі 312 123,30 грн.; грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки на загальну суму 67 647,03 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року (включно) в розмірі 256 153,00 грн.; моральна шкода в сумі 20 000,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що звернувшись із апеляційними скаргами, як позивач, так і відповідач, не оскаржують рішення суду з мотивів невірності проведених місцевим судом арифметичних розрахунків грошових сум, стягнутих з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не дослідив надані позивачем докази заборгованості за період його відсторонення від посади з 01.06. по 21.10.2019 року, і не стягнув заборгованість по заробітній платі в сумі 27 788,18 грн., оскільки постановою Сумського апеляційного суду в цивільній справі № 582/8112/19 від 12 серпня 2020 року, заборгованість по заробітній платі за час незаконного відсторонення від роботи за період з 01.06. по 21.10.2019 року, стягнута не в повному обсязі, колегії суддів апеляційного суду вважає такими, що не заслуговують на увагу. В разі незгоди із визначеним постановою Сумського апеляційного суду у справі № 582/8112/19 від 12 серпня 2020 року розміром заборгованості по заробітній платі за період відсторонення від посади з 01.06.2019 року по 21.10.2019 року, ОСОБА_1 мав право оскаржити це рішення в

касаційному порядку, проте, цим правом не скористався. Крім того, відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Представлена позивачем довідка спеціаліста-бухгалтера щодо розрахунку середньоденного розміру заробітної плати начальника філії для обрахування заробітної плати у період відсторонення з 01.06.19 по 11.01.21; обрахування розміру вихідної допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні відпустки (т.1а.с.1217) не може бути належним та допустимим доказів, оскільки наведений розрахунок проводився без дотримання ст.ст. 77,78 ЦПК України, а саме, не на підставі первинних бухгалтерських документах.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про те, що судом не надано належної юридичної оцінки продовжуваним грубим порушенням трудового та чинного законодавства відповідачем, і безпідставно зменшено відшкодування моральної шкоди визначеної позивачем, а також щодо доводів апеляційної скарги відповідача про безпідставність стягнення моральної шкоди, оскільки дії відповідача щодо звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є правомірними, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Як зазначено вище, колегія суддів апеляційного суду погодилась з висновком місцевого суду про те, що звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відбулось з порушенням ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» законодавства про працю, при цьому сам факт такого порушення законних призводить до моральних страждань, і вимагає від звільненої особи додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку із втратою заробітку.

В статті 2371 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Частинами другою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд в повній мірі врахував роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, зокрема п. 9, в якому судам рекомендовано при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ в справі «Недайборщ проти РФ» від 01.07.2010 року (Скарга № 42255/04) Європейський суд з прав людини у п. 37 зазначив, що заявник не зобов`язаний надавати будь-які докази наявності понесеної ним моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, правильно дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є занадто великим, та з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок порушення його трудових прав, місцевий суд вірно визначився з розміром моральної шкоди.

Зміст доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення взяв як доказ виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року суму 14 533,98 грн., що зазначена у листі відповідача № 06/350 від 24.03.2021 про виконання ухвали суду від 04.03.2021, проте, безпідставно не взяв до уваги відзив відповідача на позовну заяву від 19.03.2021 № 06/343 в якому вказано, що відповідачем за час прострочення розрахунку за період з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року сплачено позивачу 14 080,00 грн., у зв`язку із чим, не стягнуто на користь позивача кошти в сумі 453,98 грн., на думку колегії суддів апеляційного суду не стосується дослідження доказів, оскільки позивач не зазначає, якими доказами наявними в матеріалах справи, не дослідженими судом, спростовується відповідний висновок місцевого суду, отже, зводиться до переоцінки доказів, що виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Вимоги ОСОБА_1 зазначені в апеляційній скарзі про стягнення з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» заборгованості по середньому заробітку за час вимушеного прогулу з 03.12.2021 року по 18.01.2022 року в сумі 35 931,90 грн. та середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня ухвалення постанови Сумським апеляційним судом та за весь час затримки по день фактичного розрахунку, - виходять за межі заявлених позовних вимог в суді першої інстанції, у зв`язку із чим, згідно вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України, не приймаються і не розглядаються апеляційним судом.

Щодо доводів апеляційної скарги ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про те, що суд першої інстанції:

- безпідставно проігнорував доводи відповідача, які мають важливе значення для залишення працівника на роботі на підприємстві (пропонування йому іншої роботи), а саме кваліфікація і продуктивність праці позивача. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватись окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників;

- неповно дослідив обставини щодо відсутності у позивача переважного права на залишення на роботі, оскільки судом було досліджено лише питання кваліфікації позивача та не було розглянуто сукупно кваліфікацію та продуктивність праці;

- надав невірну оцінку доказам, оскільки в рішенні зазначено, що відповідач ухилявся від надання доказів, шляхом невиконання ухвал суду про надання доказів від 04.03.2021 року та 26.05.2021 року, і зазначені доводи суду є неправдивими та не відповідають дійсності;

- необґрунтовано відкинув доводи відповідача про неможливість позивача виконувати свої трудові обов`язки у зв`язку із станом здоров`я, оскільки законодавство чітко передбачає, що працівнику з інвалідністю може бути надано лише таку роботу, яка не буде завдавати шкоди його здоров`ю та відповідатиме рекомендаціям медико-соціальної експертизи стосовно працевлаштування працівника. При цьому, працівник приймає активну участь в підборі підходящої роботи;

- проігноровано доводи відповідача та докази, які підтверджують обставини, за яких позивачу об`єктивно не було запропоновано жодної вакансії, що існувала на підприємстві через те, що посади, яка б відповідала спеціальності позивача, характеризувалась полегшеними умовами, розумовою працею легкої напруги, передбачала б медичний нагляд, додаткові перерви в роботі та водночас виконання роботи на якій не було б фізично тяжким та психоемоційно навантаженим в ДП «Сумський облавтодор» була відсутня. Рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача 256 153,00 грн. середнього заробітку є необґрунтованим та безпідставним, бо в діях відповідача відсутні порушення прав позивача, оскільки його звільнення відбулось згідно вимог чинного законодавства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, тому період з 12.01.2021 року по 02.12.2021 року не може вважатися вимушеним прогулом, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як зазначено вище, колегія суддів апеляційного суду погодилась з висновком місцевого суду про те, що звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відбулось з порушенням ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» законодавства про працю, у зв`язку із чим, не відхиляє доводи апеляційної скарги щодо правомірності звільнення позивача.

Інші аргументи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04).

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та ст.ст. 3,5 Закону України «Про судовий збір» витрати за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення, а рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина