465/1434/19
2/465/384/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі

головуючої - судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Титикайло І.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сокальського Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про визнання недійсності проведення судово-психіатричної експертизи, визнання судом незаконності дій, рішень, бездіяльності відповідача в процесі проведення комплексної комісійної психолого психіатричної експертизи у червні 2017року, стягнення моральної і матеріальної шкоди, упущеної вигоди, -

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про визнання недійсності проведення судово-психіатричної експертизи, стягнення моральної і матеріальної шкоди, упущеної вигоди. З врахування уточнених позовних вимог, позивачка просила:

1.Визнати судом незаконність проведення комплексної комісійної психолого-психіатричної експертизи у червні 2017 року за участю відповідача.

2.Визнати судом незаконність дій, рішень, бездіяльності відповідача в процесі проведення комплексної комісійної психолого-психіатричної експертизи у червні 2017 року.

3. Визнати судом порушення самого процесу призначення і проведення експертизи, порушення вимог законодавства при призначенні та проведенні експертизи, вихід експертів за межі своєї компетенції (в тому числі вирішення правових питань), проведення експертизи при недостатності та незадовільній якості наданих на дослідження матеріалів експертам, вихідних даних (і бездіяльність експертів у їх витребовуванні перед слідчими і прокурорами з метою повноти проведення експертизи і узгодженості між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи).

4. Дослідити, перевірити судом, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експертів у справі і проведенні експертизи; вихід експертів за межі своєї компетенції (в тому числі вирішення правових питань); достатність поданих експертові об`єктів дослідження; правильність організації експертного обстеження; а також перевірити і оцінити висновки № 101 та № 135 комісійної комплексної судово-психіатричної експертизи за червень 2017 р на повноту, проведення експертизи при недостатності та незадовільній якості наданих на дослідження матеріалів експертам, вихідних даних (і бездіяльність експертів у їх витребовуванні перед слідчими і прокурорами з метою повноти проведення експертизи і угодженості між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи); обгрунтованість; ясність; правильність оцінки виявлених ознак; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; чи відповідає інформація, що зазначена у висновках експертів № 101 та № 135 дійсності; чи існують протиріччя між висновками експерта і чи вони узгоджуються між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи, враховуючи представлені докази позивачкою щодо вини відповідача у завданні їй моральної і матеріальної шкоди; за ін критеріями ( інші причини (вказати які)), враховуючи П О С Т А Н О ВУ N 8 від 30.05.97 (п. 17. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати), враховуючи НАКАЗ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ від 08.10.98 № 53/5 Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, зокрема Кодифікатор розбіжностей.

5. Визнати судом завдання позивачці моральної шкоди та стягнути з Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" на користь позивачки 10 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з врахуванням наведених позивачкою доказів і матеріалів всієї справи.

6. Визнати судом завдання позивачці матеріальної шкоди та стягнути з Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" на користь позивачки 1 314 938, 988 грн. (більш конкретнішу суму прошу суд встановити після всебічного розгляду всіх матеріалів справи, оскільки вона щодня змінюється і зростає, так як по даній цивільній справі задіяний фактор часу) в рахунок відшкодування матеріальних збитків.

7. Стягнути з Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" на користь позивачки судові витрати у розмірі 21 607 грн. .

8. Стягнути з Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" на користь позивачки ОСОБА_1 у відшкодування моральної, матеріальної шкоди, судових витрат узагальнену суму, враховуючи вище зазначені пункти.

9. Після дослідження доказів у справі, наданих аргументів, пояснень, доказів позивачкою, свідчень свідків, постановити судом окрему ухвалу суду щодо виявлених порушень з вини відповідача (зазначити закон, нормативно-правовий акт, вимоги якого були порушені і в чому саме полягає порушення), у разі виявлення під час розгляду справи і направити її до відповідного органу згідно ст. 262 ЦПК України (враховуючи надані адреси позивачкою в цьому клопотанні ), зокрема ч. 4 та ін. частин.

Представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Клопотання мотивує тим, що позивачка не погоджуючись з висновками комплексної комісійної психолого-психіатричної експертизи та діями експертів під час її проведення в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні №465/1434/19, звертаючись до суду в цивільному судочинстві, просить суд дослідити докази отримані в кримінальному провадженні на їх достовірність, повноту, обґрунтованість, ясність; визнати їх незаконними; оскаржує дії, рішення та бездіяльність судових експертів у кримінальних провадженнях з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні.

Покликаючись, на недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим, просить взяти до уваги висновки Верховного Суду, які висловлені в постановах Верховного Суду в аналогічних за змістом правовідносинах, в т.ч. і в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 25 листопада 2020 року у справі №760/16924/18; від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17; від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц; від 22 березня 2021 року у справі № 417/8100/19; від 04 листопада 2020 року у справі № 761/20966/17, Постанова Великої палати Верховного суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-цвід 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)), які відповідно до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для усіх судів України.

Позивачка заперечила щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справі про що надала суду усні та письмові заперечення, які серед іншого, мотивує тим, що представник відповідача постійно намагається відводити суд у сторону від предмету позову, від позовних вимог і від дослідження реальних обставин справи № 465/1434/19, намагається представити бажане за дійсне в його уяві, подає практику національних судів, які абсолютно не адаптовані, ні до предмету позову, ні до позовних вимог по справі № 465/1434/19. А постанови на котрі покликається представник відповідача не є тотожні до даної справи № 465/1434/19. Окрім того, позивачка зазначила, що не просила суд надати оцінку висновкам судово-психіатричних експертиз на предмет їх належності та допустимості.

Також, в судовому засіданні 03.06.2022 позивачка пояснила, що в межах досудового розслідування кримінального провадження є неможливим проведення повторних експертиз через бездіяльність органу досудового розслідування, оскільки, значна частина наявних ухвал слідчих судів фактично не виконуються, частина матеріалів кримінального провадження знищена.

В судовому засіданні позивач пояснила, що в своїх письмових запереченнях на клопотання зазначила, що мова йде в рамках цивільної справи № 465/1434/19 не лише про оцінку цивільними судом висновків судово-психіатричної експертизи і причинно-наслідковий зв?язок між цими висновками і завданням їй моральної і матеріальної шкоди з вини відповідача. Мова йде й про не вірну організацію самої експертизи, порушенння процесу призначення і проведення експертизи, порушення вимог законодавства при призначенні та проведенні експертизи та ін.

На підтвердження своєї позиції та спростування позиції представника відповідача, просила суд врахувати при прийнятті рішення постанови Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17; від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/; від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18; від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, в яких Верховний Суд висловив позиції, згідно з якими передбачив можливість використання в якості доказів (одного з доказів) при розгляді іншої справи, виконаних у кримінальному провадженні висновків експертиз підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом і це відповідає положенням статті 102 ЦПК України; колегія суддів врахувала допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Також, просила врахувати судову практику, викладену Верховним Судом в постанові від 15 квітня 2021 по справі №759/15556/18, де зазначено, що у випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, сторона не позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи. Зазначає, що зазначені висновки підтверджені також постановами Верховного Суду при розгляді справ № 678/364/15-ц від 17.10.2019 року, № 461/3675/17 від 05 лютого 2020 року, № 9901/740/18 від 10.03.2020 року, № 303/5407/15-ц від 30.01.18.

Судом встановлено, що СВ Солом`янського управління поліції ГУНП України у м.Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0009136 в межах якого позивачці призначено та проведено судово-психіатричну експертизу, за результатами якої отримано висновок експерта №101 від 30.06.2017 року.

У Шевченківському ВП ГУНП України у м.Києві проводилось досудове розслідування в межах кримінального провадження №0000430 від 08.05.2014 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

На підставі ухвали колегії суддів Апеляційного суду м.Києва від 28.12.2016 року в межах кримінального провадження №0000430 ОСОБА_1 направлена до медичного закладу для проведення повторної стаціонарної судової комплексної психолого-психіатричної та наркологічної експертизи до Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", що розташована за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, буд.95, п`яте судово-психіатричне відділення.

14.01.2019 року слідчим Оболонського РУ ГУНП м. Києві винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань №0000042, №0000430, №0009136 під загальним номером №0000042.

Станом на сьогоднішній день в об`єднаному кримінальному провадженні №0000042 досудове розслідування триває, що підтверджується листом Офісу Генерального Прокурора від 30.05.2022 №09/1/4-5657-22 наданому позивачкою в судовому засіданні.

Окрім того, 06.12.2021 року позивачка подала клопотання про призначення комплексної комісійної судово-психіатричної експертизи, на розгляд якої просить поставити наступні питання:

1. Чи дозволяв психолого-психіатричний стан ОСОБА_1 розуміти значення своїх дій і керувати ними 5.10.2009 р. (займатись виклад роботою, писати з нормальною координацією написання рукою (психомоторикою), враховуючи психофармакологічні властивості тривалого прийому нею психотропних та ін. препаратів, які тимчасово мають властивість змінювати психіку особи, враховуючи свідчення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які бачили ОСОБА_4 в юридично значимі періоди часу)?

2. Коли саме відновився нормальний психолого-психіатричний стан ОСОБА_1 , який дозволяв би їй розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також займатись освітньою роботою після виписки з Волинської псих лікарні 3.10.2009 р?

3. Чи розуміла значення своїх дій та чи могла керувати ними ОСОБА_5 з 2014 по 2021 р., враховуючи медичні документи від лікуючих психіатрів, яких ОСОБА_5 систематично відвідувала і обстежувалась; враховуючи видані нею наукові розробки (які прорецензовані науковцями в галузі освіти, психофармакології, психіатрії), показання свідків Розпирки, Билик, Липник, Білоцерківець, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Кожохару, відгуків з компанії Ваш репетитор, ін. доказів?

4. Чи вірно, що потерпіла потрапила до Волинської психіатричної лікарні у вересні 2009 р. з реальним захворюванням та важким психолого-психіатричним станом, зумовленим настанням ятрогенного захворювання з вини лікарів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .? Чи вірно, що це були екстрапірамідні розлади, зокрема була акатизія, синдром неспокійних ніг, а також нейролептична форма депресії? Прошу для цього проаналізувати психофармакологічні особливості препаратів, які приймала ОСОБА_5 , період їх напіввиведення, здатність змінювати психіку особи, психомотирику і т.д. Прошу врахувати, що відповідно до Наказу МОЗ від 19.12.2000 р №347 «Про затвердження Інструкції про здійснення нагляду за побічними реакціями/діями лікарських засобів».

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що клопотання представника відповідача слід задовольнити, з таких підстав.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. Відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого у кримінальному провадженні. Тому розгляд заявлених вимог як позовних не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства. Доводити недостовірність інформації, зафіксованої у довідці, протиправність складання останньої, неналежність і недопустимість доказів позивач має у кримінальному провадженні на відповідній стадії кримінального процесу, а не заявляючи позовні вимоги до органу, в якому працює інспектор, і до самого інспектора (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 808/3230/17 за позовом ЗОКЛ до ДАС про визнання протиправними дій ДАС з виділення інспектора ДАС, який є одним із відповідачів у справі № 333/6816/17, для участі у кримінальному провадженні № 0000048 як спеціаліста з метою перевірки дотримання ЗОКЛ законодавства під час закупівель медичного транспорту й обладнання). Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)). Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом».

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про визнання недійсними проведення судово-психіатричних експертиз не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками для спростування набуття позивачем такого доказу в кримінальному провадженні в якому він отриманий.

Суд враховує, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18.05.2022 № 442/2458/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/16924/18; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17; від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц; від 22 березня 2021 року у справі № 417/8100/19; від 04 листопада 2020 року у справі № 761/20966/17, Постанова Великої палати Верховного суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-цвід 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)), які в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для усіх судів України.

Суд не бере до уваги твердження позивачки, що вона не просить надати оцінку таким доказам, як висновки судово-психіатричних експертиз, оскільки, в матеріалах справи наявне клопотання позивачки (том 13 а.с.120 ) в якому вона просить визнати недійсність висновків судово-психічних експертиз, а також визнати недійсним проведення експертизи у м.Львові в червні 2017 року, з цією метою просить перевірити та оцінити експертний висновок, який здобутий межах кримінального провадження на предмет того чи було додержано вимоги законодавства при його призначенні та проведенні; чи не було обставин, які б виключали участь експерта у справі, компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень, достатність поданих експертові об`єктів дослідження, повноту відповідей на порушенні питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експерта; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Нормами статті 89 ЦПК врегульовано питання оцінки доказів в межах цивільного судочинства. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що оцінка доказів ґрунтується на повному, всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, оцінка судом будь-якого доказу у справі повинна надаватись на предмет його належності, допустимості та достовірності.

З приводу правових висновків викладених в постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 15 квітня 2021 року в справі № 759/15556/18 та ін., які просить врахувати позивачка при прийнятті рішення, слід зазначити, що такі, на думку суду, стосуються зовсім інших за змістом правовідносин.

Зокрема, висновки експертиз в справах на котрі покликається позивачка, були доказом на підтвердження/спростування позовних вимог у цивільній справі. В даній же справі предметом позову є визнання недійсності доказів, які отримані в межах кримінального провадження - висновків експертів, незаконність дій та бездіяльність експертів при проведенні таких експертиз, (тобто при отриманні таких доказів в межах кримінального провадження) та надання оцінки цим висновкам експертів (що в силу ст. 89 ЦПК передбачає оцінку на належність, допустимість та достовірність такого доказу), в т.ч. для спростування таких висновків позивач просить суд призначити комплексну комісійну судово-психіатричну експертизу. В частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди, суд звертає увагу на те, що вимога про стягнення моральної та матеріальної шкоди у даному випадку є похідною від основної позовної вимоги (визнання судом незаконності проведення комплексної комісійної психолого-психіатричної експертизи, визнання судом незаконність дій, рішень, бездіяльності відповідача в процесі проведення експертизи, порушення самого процесу призначення і проведення експертизи).

Відтак, аналізуючи предмет позову, пояснення позивачки надані в судових засіданнях, письмове заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, інші клопотання позивачки, які наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки, позивач оскаржує висновки судових експертиз здобутих, як доказ в межах об`єднаного кримінального провадження №0000042, досудове розслідування в якому триває, а відносини виникли з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказу, отриманого у кримінальному провадженні.

Окрім того, слід зазначити, що позивачка в об`єднаному кримінальному провадженні №0000042має статус потерпілої. Права потерпілої в кримінальному процесі визначені в ст. 55 КПК, де серед іншого потерпіла має право на подання клопотань в т.ч. про призначення повторної експертизи чи інших видів експертиз. Бездіяльність органу досудового розслідування, на яку покликається позивачка, не може бути підставою для звернення до суду в межах цивільного судочинства для збирання, спростування чи надання оцінки судом доказів зібраних в межах кримінального провадження, а підлягає оскарженню в порядку ст. 303 КПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255,353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про визнання недійсності проведення судово-психіатричної експертизи, визнання судом незаконності дій, рішень, бездіяльності відповідача в процесі проведення комплексної комісійної психолого психіатричної експертизи у червні 2017року, стягнення моральної і матеріальної шкоди, упущеної вигоди - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 08.06.2022 року.

Суддя Марків Ю.С.