Провадження № 22-ц/824/2527/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що їй стало відомо, що відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ «Технічний та інформаційний сервіс», отримує дохід, який перевищує 10 000,00 грн, що дозволяє йому купувати новий автомобіль та інші коштовні речі, покупку яких реєструє на родичів аби приховати свій дохід, а тому просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 2 000 грн на 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із цією ухвалою, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи, просить її скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі, з огляду на те, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував, що суд першої інстанції, правильно встановивши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження по справі, та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у справі №752/13417/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовлено, тобто позивач у даній справі повторно звернувся до суду із позовом з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно із п. 3 ч.1. ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 345/284/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2020 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 (справа №752/13417/20) щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 2 000,00 грн на 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08 липня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у справі №752/13417/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовлено.

Разом з тим, у червні 2021 року ОСОБА_1 зверталася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 2 000,00 грн. на 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 червня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто вже за інший новий період часу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в даній справі позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів за інший відмінний період, що розглядався у справі №752/13417/20, відтак не можна вважати дані позови тотожними, а враховуючи, що зміна розміру аліментів або способу їх присудження є правом платника або одержувача аліментів, який може ним скористатися, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України, то і відсутні правові підстави для закриття провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: