Справа № 2025/2994/2012
Номер провадження 2/629/3/22
04.02.2022 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді -Мицик С.А., при секретарі судових засідань - Заводяній О.Ю., за участю представника позивача- ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-
14.05.2012 позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 89 від 03.09.2008(т.2 а.с. 2-4,109-110).
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.06.2012 відкрито провадження за вищевказаним позовом у справі № 2025/2994/2012(т. 2 а.с. 54-55).
17.07.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 89 від 03.09.2008(т.1 а.с. 2-3).
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.07.2015 відкрито провадження за вищевказаним позовом у справі № 629/2897/15-ц(т. 1 а.с.46).
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.08.2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 2025/2994/2012 за позовом КС «ЛВК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення заборгованості та справу № 629/2897/15-ц, за позовом КС «ЛВК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення заборгованості, присвоївши справі єдиний номер 2025/2994/2012(т.4 а.с. 144-145).
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2012 року(залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17.12.2015) у справі № 2025/2994/2012 позов КС «ЛВК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «Сіріус-А» на користь КС «ЛВК» заборгованість за кредитним договором № 89 від 03.09.2008 року за період з вересня 2010 року по червень 2012 року в сумі 67 215,91 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «Сіріус-А» на користь КС «ЛВК» судовий збір у сумі по 168,04 грн. з кожного. В іншій частині позову відмовлено(т.3 а.с.98, 181-184).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с 248-250).

29.08.2018 позивач звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором(т.4 а.с. 152-154). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.09.2008 між ОСОБА_5 та Кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит»(далі КС «ЛВК») був укладений кредитний договір №89, згідно умов якого позичальнику був наданий кредит у сумі 72000,00 грн. під 45% річних з обов`язком погасити кредит до 03.09.2010 згідно графіку. Позичальником було порушено умови кредитного договору № 89 від 03.09.2008. 06.05.2011 Лозівським міськрайонним судом Харківської області ухвалено рішення по справі № 2025/2-76/11, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» суму заборгованості по кредиту в розмірі 61200 грн., суму заборгованості по відсотках за користування кредитом по серпень 2010 в розмірі 29235,77 грн., судовий збір по 373,18 грн. з кожного, ІТЗ по 30 грн. з кожного та 233,92 грн. з ОСОБА_4 за розміщення в газеті оголошення про виклик в судове засідання. Заборгованість по відсотках за виконавчим листом по справі № 2025/2-76/11 не сплачена боржниками та складає 29235,77 грн. 19.07.2012 Лозівським міськрайонним судом Харківської області ухвалено рішення по справі № 2025/2994/2012, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» заборгованість за кредитним договором № 89 від 03.09.2008 в сумі 67215,91 грн. за вересень 2010-червень 2012 та судового збору у сумі по 168,04 грн. з кожного. 17.12.2015 ухвалою Апеляційного суду Харківської області дане рішення залишено без змін. 15.02.2017 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2012 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17.12.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_5 помер, єдиним його спадкоємцем є його син ОСОБА_4 , який не відкликав заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Спадкоємцем успадковано 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, на запит Лозівського міськрайонного суду Харківської області КП Київської міської ради «Київське МБТІ» надано відповідь, згідно якої квартира за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності. Тобто спадкоємцем ОСОБА_4 успадковано вищезазначену квартиру у м. Києві. Також на запит Лозівського міськрайонного суду Харківської області ДП «Регіональна агенція технічної інвентаризації» надала відповідь, згідно якої ОСОБА_4 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Зауважив, що вартість успадкованого майна значно перевищує вимоги кредитора. До КС «ЛВК» спадкоємець померлого не звертався, про відкриття спадщини не повідомляв. Крім того, 03.09.2008 між КС «ЛВК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №89/03-1, згідно якого остання зобов`язувалася відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором №89 від 03.09.2008 в повному обсязі зобов`язань за цим договором та відсотків, а також можливих пені та неустойки. Договір поруки ОСОБА_2 є самостійним. ОСОБА_2 поручилась відповідати перед кредитором разом як солідарний боржник із позичальником ОСОБА_5 . Сума боргу по нарахованих та несплачених відсотках за користування кредитом, що підлягає стягненню з поручителя та спадкоємця за період з вересня 2010 року по грудень 2014 року становить 149316,65 грн. У зв`язку з вищезазначеним, позивач просив стягнути зі спадкоємця ОСОБА_4 суму заборгованості по відсотках по кредитному договору №89 від 03.09.2008 за період з вересня 2010 по грудень 2014 в розмірі 149316,65 грн., стягнути з поручителя ОСОБА_2 суму заборгованості по відсотках по кредитному договору №89 від 03.09.2008 за період з вересня 2010 по грудень 2014 в розмірі 149316,65 грн., стягнути солідарно з відповідачів судовий збір у розмірі 1668,27 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 надала відзив на уточнену позовну заяву(т.4 а.с. 161-163), за змістом якого згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2012 було частково задоволено позовні вимоги КС «ЛВК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №89 від 03.09.2008 в сумі 67215,91 грн. При цьому, солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ТОВ ВКФ «Сіріус-А» заборгованості відбувалося на підставі договорів поруки від 03.09.2008 №89/03-1, №89/03-2, №89/03-3. 15.02.2017 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2012 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17.12.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Після відкриття провадження у справі 2025/2994/2012 позивач подав уточнену позовну заяву, в якій в порушення ст. 49 ЦПК України, змінив підставу позову. Крім того, позивач зазначив, що спадкоємець успадкував право власності на 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , проте не надав жодної інформації щодо вартості вищевказаного майна. Зауважила, що ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_5 лише у спадкуванні 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , адже інше майно померлому не належало. Інформація, надана КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та ДП «Регіональна агенція технічної інвентаризації» є некоректною, адже стосується осіб, які мають однакове прізвище, ім`я, по батькові із спадкодавцем. Відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 на користь іншої особи відбулося майже за рік до смерті ОСОБА_5 . Наведене означає відсутність даного майна у спадковій масі. Наголошувала на тому, що ОСОБА_5 , померлий боржник по даній справі, ніколи не був власником вказаної квартири, а зазначена інформація надана на підставі звичайного співпадіння прізвища, ім`я та по батькові. Відтак, із вказаного переліку майна до спадкової маси входить лише ј квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Заперечуючи проти задоволення уточненого позову, зазначила, що згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2012 було частково задоволено позовні вимоги позивача та з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «Сіріус-А» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №89 від 03.09.2008 в сумі 67215,91 грн. При цьому, стягнення з відбувалося з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на підставі договорів поруки №89/03-01, №89/03-02 від 03.09.2008, які ними окремо були укладені на забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитними договором №89 від 03.09.2008. Відтак, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 згідно вказаних договорів поруки солідарно відповідали за зобов`язаннями боржника ОСОБА_5 перед кредитором, тобто кожен з поручителів був солідарним боржником з ОСОБА_5 , але при цьому, поручителі між собою не були солідарними боржниками, адже це не передбачено їх договорами поруки. Враховуючи, що з ОСОБА_4 здійснювалося стягнення за договором поруки, як з поручителя, а не як з боржника за кредитним договором, то відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не є солідарними боржниками. При цьому, поручитель ОСОБА_2 не надавала згоди нести відповідальність за зобов`язаннями нового боржника ОСОБА_4 в межах кредитного договору № 89 від 03.09.2008. Зауважила, що жодного розрахунку щодо стягнення з відповідачів за період вересень 2010 року грудень 2014 року в сумі 149316,65 грн. до уточної позовної заяви позивач не надав, натомість в прохальній частині уточненої позовної заяви просить стягнути суму боргу по нарахованих, але несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 149316,65 грн. з кожного з відповідачів, що в сумі складає 298633,3 грн. Таким чином, позивач необґрунтовано намагається подвійно стягнути суму заборгованості, зазначаючи при цьому загальний розмір заборгованості 149316,65 грн. Щодо стягнення суми боргу по нарахованих, але не несплачених відсотках за користування кредитом, що підлягає стягненню за період з вересня 2010 року грудень 2014 року зазначила, що 06.05.2011 Лозівським міськрайонним судом Харківської області ухвалено рішення по справі №2025/2-76/11(яке набрало законної сили), яким солідарно стягнуто з відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «Сіріус-А» суму заборгованості по кредиту 61200 грн., суму заборгованості по відсоткам за користування кредитом по серпень 2010 року в розмірі 29235,77 грн. Таким чином, в межах справи №2025/2-76/11 позивач стягнув заборгованість за кредитним договором та відсотки за користування кредитом. При цьому, підставою стягнення зазначених сум було неналежне виконання боржником умов кредитного договору, внаслідок чого 18.05.2010 КС «ЛВК» направила всім боржникам вимогу про негайне повернення заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. В межах справи № 2025/2994/2012 позивач вказує про стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом. Такі дії суперечать нормам матеріального права, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки після направлення вимоги відповідачу чи звернення до суду позивач в односторонньому порядку відмовився від графіку платежів, та зажадав отримати всю суму кредиту, чим припинив дію кредитного договору, та змінив строк виконання зобов`язання. Таким чином, після направлення відповідачам письмового повідомлення від 18.05.2010 з вимогою про негайне дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 надала письмові пояснення(т.5 а.с. 33-36), за змістом яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем було змінено позовні вимоги у порівнянні з тими, які було заявлено в первісному позові в межах справи № 2025/2994/2012, тобто позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів було змінено на одночасне стягнення всієї суми заборгованості окремо з кожного відповідача. Отже в порушення вимог ч.4 ст. 49 ЦПК України було необґрунтовано змінено предмет позову. Крім того, в уточненій позовній заяві внаслідок зміни предмету позову відбулося збільшення позовних вимог, адже при задоволенні уточнених позовних вимог КС «ЛВК» отримує право на стягнення загальної суми заборгованості в розмірі 298633,3 грн. Відповідно до приписів ч.1 ст. 543 ЦК України КС «ЛВК» може вимагати стягнення заборгованості повністю або частково від всіх відповідачів або від будь-кого з них окремо. Відтак законодавством не передбачена для кредитора можливість стягнення повної суми заборгованості одночасно з кожного боржника окремо, так як це призводе до необґрунтованого збільшення загального обсягу відповідальності боржників. Крім того, вказала, що доводи, викладені в уточненій позовній заяві суперечать нормам матеріального права, висновкам Верховного Суду, що містяться в постановах від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц, від 05.06.2019 по справі № 629/4298/17, від 17.06.2020 по справі № 629/4053/15-ц. Також зауважила, що позивачем було змінено предмет та підстави позову, що може призвести до необґрунтованого збільшення розміру відповідальності відповідачів.

Представник позивача надав письмове заперечення на письмові пояснення відповідачки ОСОБА_2 (т.5 а.с. 48), за змістом яких у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи: настання смерті позичальника ОСОБА_5 , наявністю двох окремих цивільних проваджень, які витікають із одних і тих же правовідносин, і в подальшому об`єднання їх в одне, виникла необхідність уточнити позовні вимоги. Після уточнення позовних вимог, у зв`язку зі смертю позичальника, сума позовних вимог зменшилася з 163816,44 грн. (64205,23 грн. (справа №2025/2994/2012) + 99611,21 грн. (справа № 629/2897/15-ц) до 149316,65 грн. Зазначила, що всі розрахунки та обґрунтування сум, нарахованих відсотків за вказані періоди, були надані раніше при поданні попередніх позовів по вищевказаних справах. Зауважила, що відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Вказала, що позивач не заперечує проти доводів відповідача щодо складу спадкової маси та 08.07.2020 позивачем було заявлено клопотання про проведення експертизи щодо оцінки нерухомого майна. Крім того, згідно п. 3.1 кредитного договору № 89 від 03.09.2008 плата за користування кредитом (проценти) становить 45% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту на прострочену суму платежу нараховується 60% річних. Позичальником прострочено виконання грошового зобов`язання. Сума кредиту у розмірі 24721,51 грн. не повернута відповідачами дотепер, відповідно боржник зобов`язаний сплатити нараховані проценти за користування простроченим кредитом, виходячи з фактичного строку користування простроченим кредитом, а саме по грудень 2014 року (місяць, в якому помер позичальник) з застосуванням нарахування 60% річних на прострочену суму платежу. Також зазначила, що оскільки договір поруки не був визнаний недійсним, відсотки, нараховані на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, на прострочену суму,-вимоги позивача є законними.

Також представник позивача долучив до матеріалів справи попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла та очікує понести КС «ЛВК»(т.5 а.с. 85) та надав заяву згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України про те, що позивач має сплатити за юридичні послуги за представництво у справі в сумі 50000 грн. та надати докази щодо понесених судових витрат протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду(т.5 а.с. 194).

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в уточненому позові та у вищевказаному письмовому запереченні на письмові пояснення відповідачки ОСОБА_2 .

Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 долучив до матеріалів справи попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести ОСОБА_2 (т.5 а.с. 81-84). В судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог заперечував в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на уточнену позовну заяву та у письмових поясненнях ОСОБА_2 . Крім того, згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України просив стягнути з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 судові витрати пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, зазначивши в судових дебатах, що докази стосовно розміру витрат у зв`язку з розглядом справи будуть подані у встановлений законодавством строк.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні 16.09.2021 проти задоволення уточнених позовних вимог заперечувала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на уточнену позовну заяву та у її письмових поясненнях. В судове засідання 03.02.2022 відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що між КС «ЛВК» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №89 від 03.09.2008, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 72000 грн. під 45% річних, з обов`язком погасити кредит до 03.09.2010 згідно графіку (т. 2 а.с. 10-11).

01.10.2009 між КС «ЛВК» та ОСОБА_5 був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору №89 від 03.09.2008, згідно якого кредит надається строком на 34 місяці, з 03.09.2008 по 03.07.2011, погашення кредиту здійснюється згідно графіку (т.2 а.с. 13).

19.07.2010 між КС «ЛВК» та ОСОБА_5 була укладена мирова угода (т.2 а.с. 12).

Через невиконання позичальником умов Мирової угоди КС "ЛВК" направила на адресу ОСОБА_5 вимогу про виконання зобов`язання, в якій повідомила про розірвання в односторонньому порядку додаткового договору №1 від 01.10.2009 до кредитного договору №89 від 03.09.2008 (т. 2 а.с. 15-16).

03.09.2008 між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «Сіріус-А» кожним окремо та КС «ЛВК» укладено договори поруки №89/03-01, №89/03-02, №89/03-03. 18.05.2010 позивачем були направлені вимоги про виконання зобов`язання №18/05, 18/05/2, 18/05/3 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «Сіріус-А», які згідно зі зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення були отримані ОСОБА_2 05 червня 2010 року, ОСОБА_4 07 червня 2010 року (т.2 а.с. 19-46).

06.05.2011 Лозівським міськрайонним судом Харківської області було ухвалено рішення по справі №2025/2-76/11, яким позовні вимоги КС «ЛВК» було задоволено, солідарно стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ТОВ ВКФ «Сіріус-А» суму заборгованості по кредиту в розмірі 61200,00 грн., суму заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 29235,77 грн., судовий збір по 373,18 грн. з кожного, ІТЗ по 30,00 грн. з кожного та 233,92 грн. з ОСОБА_4 за розміщення в газеті "Слобідський Край" оголошення про виклик в судове засідання (т.1 а.с.70-72).

У Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 629/4053/15-ц зазначено фактичні обставини справи, встановлені судами, а саме, що Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2016 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2011 року у справі № 2025/2-76/11 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2016 року в частині позовних вимог КС «Лозівський взаємний кредит» до ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення заборгованості скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2016 року залишено без змін(т.5 а.с. 39).

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року у справі № 2025/2-76/11, в мотивувальній частині якої викладено вказані обставини, розміщена на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Підопригорівської сільської ради Лебединського району Сумської області 18.12.2014, актовий запис №12 (т. 4 а.с. 24).

З копії спадкової справи №37/2015, наданої Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, заведеної до майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що спадкоємцем на майно є ОСОБА_4 (т.4 а.с. 30-39).

З Довідки КП «ЖУК» від 09.11.2017 № 8 вбачається, що згідно архівних реєстраційних матеріалів підприємства станом на 01.01.2013 квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 належить в цілому ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Лозівською міською радою Харківської області 22.06.1999(т. 4 а.с. 83).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 30.05.2017 ОСОБА_5 зазначений власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 ( т.4 а.с. 64).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі приватної власності належить ОСОБА_7 з 24.02.2014 ( т.4 а.с. 167-168).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 на підставі приватної власності належить ОСОБА_5 з 01.08.2016 (т.4 а.с. 169-170). З наведеного вбачається, що право приватної власності було зареєстровано за ОСОБА_5 вже після смерті боржника ОСОБА_5 , відтак суд приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 та її представника щодо співпадіння прізвища, ім`я та по батькові у вказаній інформації.

За змістом письмових заперечень позивача на письмові пояснення відповідачки ОСОБА_2 (т.5 а.с. 48) позивач не оспорював доводів відповідача щодо складу спадкової маси.

За таких обставин суд вважає, що до складу спадкової маси після смерті боржника ОСОБА_5 входить лише нерухоме майно: 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2018 року у справі № 629/4053/15-ц(залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2018 року та Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до КС «ЛВК», третіх осіб: ОСОБА_6 , ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про припинення договору поруки за кредитним договором від 03 вересня 2008 року відмовлено(т.4 а.с. 95- 100, т.5 а.с.37-42).

В Постанові від 17 червня 2020 року справі № 629/4053/15-ц Верховний Суд зазначив, що «Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо припинення основного зобов`язання внаслідок смерті боржника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , обґрунтовано відхилено апеляційним судом, оскільки припинення основного зобов`язання внаслідок смерті фізичної особи боржника або ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи боржника або припинення юридичної особи - боржника. При таких обставинах положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не можуть застосовуватись до правовідносин, в яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. Таким чином, враховуючи, що КС «Лозівський взаємний кредит» звернулася у вересні 2010 року до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ТОВ ВКФ «СІРІУС-А» про стягнення заборгованості за кредитним договором і рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2011 року, тобто до смерті ОСОБА_5 , вказані позовні вимоги було задоволено, то смерть боржника у 2014 році не свідчить про припинення зобов`язання поручителя. Крім того, як зазначено вище, на правовідносини, які виникли після ухвалення рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2011 року у цивільній справі № 2025/2-76/11 про стягнення заборгованості, порука не поширюється».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, факт невиконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 89 від 03.09.2008 вже був предметом судового розгляду.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами п.3.1 кредитного договору № 89 від 03.09.2008 плата за користування кредитом(проценти) становить 45% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня погашення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту на прострочену суму платежу нараховується 60% річних(т.2 а.с. 10).

Однак у вказаному рішенні суду від 06.05.2011 було задоволено позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках в сумі 29235,77 грн., яка утворилася станом на 04.09.2010 року.

В уточненій позовній заяві, що розглядається, позивач просить стягнути заборгованість по відсотках за період з вересня 2010 року по грудень 2014 року.

Позивач у даній справі просить стягнути з відповідачів визначені Договором кредиту проценти не в порядку ч.1 ст.1048 ЦК України, а в порядку ч.2 ст.625 ЦК України. І вважає, що пунктом 3.1 Договором кредиту встановлення іншого розміру процентів за кредитним договором, відмінних від 3% річних простроченої суми, ставка 60% річних, є по суті "охоронною" ставою, що відповідає приписам ч.2 ст. 625 ЦК України.

В постанові від 23.05.2018 по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду в зазначеній справі полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Таку ж правову позицію підтримав Верховний Суд і при розгляді справи № 5017/1987/2012 у постанові від 05 березня 2019 року.

З огляду на викладене суд уважає, що Кредитна спілка не позбавляється права на отримання належних їй процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пункту 3.1 Кредитного договору у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість по процентам, що підлягають стягненню з відповідачів за період з вересня 2010 по грудень 2014(т.4 а.с. 127, т.1 а.с. 140) із розрахунку 60% річних на прострочену суму заборгованості 149316 грн. 65 коп.

Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по відсоткам за період з вересня 2010 по грудень 2014 -149316 грн 65 коп.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 Цивільного кодексу України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19)).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 32 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, суд прийшов висновку, що у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_5 його права і обов`язки за кредитним договором № 89 від 03.09.2008 перейшли до спадкоємця ОСОБА_6 у відповідності до норм цивільного законодавства.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

У Постанові від 27 липня 2021 року у справі № 585/2836/16-ц Верховний Суд виклав правову позицію, згідно якої -у ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Для з`ясування належного розуміння правила статті 523 ЦК України для оцінки спірних правовідносин вирішальним є визначення співвідношення моменту настання обставин, з якими пов`язується припинення поруки за згаданими правилами частини першої статті 523, та моменту пред`явлення формалізованої вимоги кредитором до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку під час дії (чинності) поруки; при цьому смерть позичальника, що настала у подальшому - після звернення кредитора до суду з відповідним позовом, та наступна заміна у спірних правовідносинах особи боржника його спадкоємцями, не може призвести до припинення поруки ретроспективно у тому разі, якщо мало місце своєчасне пред`явлення вимоги до поручителя.

Отже, у разі, якщо кредитор за життя позичальника реалізував своє право вимоги до поручителя (звернувся з відповідним позовом до суду) до настання умов, за яких порука припиняється, тому відсутні правові підстави для висновку, що порука припинилася у зв`язку з подальшою заміною боржника у порядку спадкування.

У вказаній справі на момент подання позову КС «ЛВК» набув право пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 у зв`язку з невиконанням зобов`язання позичальником, оскільки порука не була припиненою, боржник у зобов`язанні не був замінений, адже смерть позичальника настала під час розгляду справи судом, після пред`явлення вимог як до боржника в основному зобов`язанні, так і до його поручителя ОСОБА_2 .

Відповідно, звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя, банк пред`явив вимоги про стягнення заборгованості під час чинності поруки, а тому відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позову до поручителя після смерті боржника та заміни його особи у зобов`язанні спадкоємцем.

Підстави для покладення обов`язку на поручителя з виконання зобов`язання позичальника виникли до моменту смерті боржника та заміни його спадкоємцем, а отже, і обов`язок у поручителя з виконання основного зобов`язання настав до моменту смерті боржника у кредитному зобов`язанні та виникнення обставин, передбачених, зокрема, правилом частини першої статті 523 ЦК України.

Особа, яка поручилася за іншу особу та гарантувала своїм майном обов`язкове виконання нею свого зобов`язання перед її кредитором, зобов`язана виконати свій субсидіарний обов`язок у разі, якщо таке право вимоги до нього виникло та було реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду за життя позичальника, який не виконав свого обов`язку.

Відповідно до пунктів 1.2 , 2.1 та 2.2 договору поруки № 89/03-1 від 03.09.2008 (т.2 а.с. 19) поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань боржником ОСОБА_5 за кредитним договором № 89 від 03.09.2008, в повному обсязі цих зобов`язань, а саме в сумі 72000 грн. та відсотків за цим кредитом, а також можливих пені та неустойки. Сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотках за користування кредитом та штрафних санкцій. У разі несвоєчасного погашення кредиту або відсотків за його користування кредитор має право вимагати оплату боргового зобов`язання поручителем.

Верховним Судом у постанові від 27 липня 2021 року у справі № 585/2836/16-ц сформульовано правову позицію, про те, що у разі, якщо у поручителя виник обов`язок з погашення заборгованості за кредитним договором до смерті позичальника, то відсутні правові підстави стверджувати, що порука припинилася відповідно до правил частини першої статті 523 та частини третьої статті 559 ЦК України, оскільки умови припинення поруки настали після виникнення обов`язку з погашення заборгованості, а тому поручитель не може бути звільнений від виконання свого обов`язку (що виник у зв`язку з пред`явленням до нього позову кредитора позичальника, за якого він поручився) у зв`язку зі смертю позичальника та відсутності згоди поручителя відповідати за зобов`язаннями спадкоємця боржника. На переконання Верховного Суду, правильним є висновок, що у разі, якщо у поручителя виник обов`язок з погашення заборгованості за кредитним договором до смерті позичальника, то відсутні правові підстави стверджувати, що порука припинилася відповідно до правил частини першої статті 523 ЦК України, оскільки можливі умови припинення поруки настали після виникнення обов`язку з погашення заборгованості, а отже поручитель не може бути звільнений від відповідальності у зв`язку з подальшою смертю позичальника та відсутністю згоди поручителя відповідати за зобов`язаннями спадкоємця боржника.

Враховуючи, що вимогу до поручителя ОСОБА_2 банк пред`явив 18.05.2010 та 06.05.2011 судом було ухвалене рішення про задоволення позову, з вказаним позовом позивач звернувся до суду 14.05.2012, а помер позичальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , поручитель відповідно до умов договору поруки прострочив виконання взятого на себе зобов`язання відповідати за позичальника у його боргових зобов`язаннях перед банком. У поручителя виник обов`язок з погашення заборгованості за кредитним договором позичальника до моменту його смерті, а тому подальша смерть боржника та відсутність згоди поручителя відповідати за борговими зобов`язаннями спадкоємців боржника не можуть бути підставами для звільнення поручителя від обов`язку та відповідальності за взятими на себе зобов`язаннями за договором кредиту та договором поруки.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2021 клопотання представника позивача про призначення експертизи -задоволено. Призначено експертизу щодо оцінки вартості нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи думку відповідачки ОСОБА_2 проведення експертної оцінки доручено суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_8 . Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , як співвласників квартири, що оцінюється, забезпечити доступ та не перешкоджати суб`єкту оціночної діяльності у доступі до квартири, з метою проведення експертизи щодо оцінки вартості нерухомого майна. (т.5 а.с. 95-97).

Відповідно до заяви суб`єкта оціночної діяльності ТОВ ВТФ «Новинка» в особі оцінювача Мокрозуб О.В., на неодноразові звернення оцінювача до ОСОБА_2 , доступ до квартири вона не забезпечила. До вказаної заяви додано копії скріншота повідомлення у месенджері Vibe про вихід для огляду предмету оцінки та актів суб`єкта оціночної діяльності від 16.02.2021, за змістом яких було проведено експерту оцінку щодо 1/4 частини нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що при виході на об`єкт об 11:00 год. та 16:00 год. 16.02.2021 з метою увійти до квартири для здійснення фотографування на виклик дверного дзвоника ніхто не озивався, двері зачинені, на стук у двері ніхто не реагував. Було зроблено фото вікон квартири з вулиці (т. 5 а.с. 127-130).

Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2 вона не мешкає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , ключів від квартири не має, з ОСОБА_6 не спілкується, отже не має можливістю надати доступ до об`єкта оцінки.

Відповідно до довідки ТОВ ВТФ «Новинка» суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_8 станом на 11.05.2021 на ринку Лозової середня вартість 4 кімнатної квартири становить 449020 грн.(т.5 а.с.150).

Частиною 1 ст. 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідачі на виконання ухвали суду про призначення експертизи щодо оцінки вартості нерухомого майна не забезпечили доступ оцінювачу до об`єкта оцінки, тобто ухилилися від участі в експертизі, доказів щодо вартості об`єкта оцінки не надали.

За таких обставин суд приймає до уваги дані щодо вартості об`єкта оцінки, що містяться в довідці суб`єкта оціночної діяльності ТОВ ВТФ «Новинка» ОСОБА_8 , згідно якої ринкова вартість 4 кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 на 11 травня 2021 року складає 449020 грн.

Отже вартість ј частки квартири становить 112255 грн., та не перевищує загальний розмір кредитної заборгованості ОСОБА_6 в сумі 149316,65 грн.

З урахуванням викладених обставин справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит за період з вересня 2010 по грудень 2014 в розмірі 149316,65 грн. Щодо відповідача ОСОБА_6 вказана заборгованість підлягає до стягнення в обсязі, що не перевищує вартості отриманої спадщини в сумі 112255 грн.

Враховуючи те, що позов КС «ЛВК» задоволено, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати в сумі 1668,27 грн., що сплачені ним згідно платіжних доручень( т.1 а.с.1, т.2 а.с. 1, т.2 а.с. 111), а саме по 834 гривні 14 коп., з кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264, 265,266, 354,355 ЦПК України, ст.ст. ст. 509, 523, 526, 527,530, 551, 598, 599, 610-612, 625-626, 628, 633, 634, 638, 1048,1049, 1050, 1054, 1282 ЦК України суд-

ВИРІШИВ:

Уточнений позов Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості-задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.п.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (в межах вартості отриманої спадщини, тобто в розмірі, що не перевищує 112255(сто дванадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 коп.), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і.п.н НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит», 64602, нежитлове приміщення №1, вул. Перемоги буд.4, м. Лозова Харківської області п/р № НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, ЄРДПОУ 26420886, суму заборгованості по відсотках по Кредитному договору № 89 від 03.09.2008 року за період з вересня 2010 року по грудень 2014 року включно в розмірі 149316(сто сорок дев`ять тисяч триста шістнадцять) гривень 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і.п.н НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.п.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит», 64602, нежитлове приміщення №1, вул. Перемоги буд.4, м. Лозова Харківської області п/р № НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, ЄРДПОУ 26420886, витрати по сплаті судового збору - по 834 (вісімсот тридцять чотири) гривні 14 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.02.2022 року.

Суддя С.А. Мицик