Дата документу 02.06.2022
Справа № 501/1944/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року м. Чорноморськ, Одеська область

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.

за участю секретаря Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморськ Одеської області в спрощеному порядку цивільну справу №501/1944/21

за зустрічним позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2

предмет та підстави позову: про поділ спільного майна подружжя,

учасники справи не з`явились.

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції заявника та представника позивача:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 (відповідач) про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначила, що перебувала з відповідачем в шлюбі з 17.12.2004 року. Стосунки не підтримувались з березня 2008 року., рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 року шлюб було розірвано. Від 17.07.2006 року ОСОБА_1 прийняла в дар від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 . Та від 26.09.2006 року ОСОБА_1 за договором купівлі продажу продала квартиру АДРЕСА_3 . Та, відповідно за кошти від продажу квартири від 20.10.2006 року придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що відповідач знав про купівлю позивачкою зазначеного майна, й що воно є її особистою приватною власністю, не заперечував проти цього, але після розірвання шлюбу змінив свою думку та подав первинний позов на поділ цього майна. Тому позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав, та просить суд:

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платникаподатків: НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на:

житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: літ. А - житловий будинок, літ. Б - кладова, літ. Г - літня кухня, літ. Д - гараж, літ. Е - сарай, літ. Ж- вбиральня, літ. № 1-5, 1 Дворові споруди; житловою площею 26,6 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м. земельну ділянку площею 0,035 га, кадастровий номер :03:011:0046, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надав до суду заяву та просив розгляд справи проводити без його участі (а.с. 38).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 38).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надала до суду зустрічну позовну заяву (а.с. 44-48).

Представник позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 надав до суду заяву про відмову від первинного позову, повернення половини сплаченого судового збору та закриття провадження за первинним позовом (а.с. 86).

Представник позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача за первинним позовом та його представника (а.с. 87).

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надав до суду заяву про відкладення слухання справи (а.с 94).

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надав до суду заяву про слухання справи без їх участі, підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити вимоги (а.с 99, 104, 106-107).

Відповідач за зустрічним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом в судове засіданні не з`явились, сповіщались належним чином, про причини неявки не сповістили (а.с. 101-103).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26.07.2021 року задоволено клопотання про витребування доказів (а.с. 33).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26.07.2021 року відкрито провадження по справі в загальному порядку (а.с. 34).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15.09.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано з первинним позовом (а.с. 82).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.10.2021 року заяву представника позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом про відмову від первинного позову, повернення половини сплаченого судового збору та закриття провадження за первинним позовом (а.с. 89).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02.12.2021 року зустрічна позовна заява призначена до розгляду після підготовчого засідання (а.с. 92).

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (а.с. 49).

Відповідно рішення Київського районного суду м. Одеса від 20.07.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 51)

Згідно договору купівлі-продажу від 20.10.2006 року ОСОБА_1 отримала в власність житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 52-54).

Відповідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником вказано ОСОБА_1 (а.с. 55-60).

Згідно договору купівлі продажу 20.06.2006 року ОСОБА_1 придбала у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 61-65).

Відповідно договору купівлі-продажу від 26.09.2006року ОСОБА_1 продала кв. АДРЕСА_3 (а.с. 73-74).

Згідно договору дарування від 14.047.2006 року отримала від ОСОБА_2 в дар кв. АДРЕСА_3 (а.с. 75-80).

V. Оцінка Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України (далі - СК України) власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Положеннями ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1)майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст. 368 ч. 3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Враховуючи, що житловий будинок був придбаний за кошти, отримані з продажу подарованого майна, що не заперечується відповідачем, відтак суд доходить висновку, що спірний житловий будинок був придбаний за особисті кошти позивача за зустрічним позовом, а відтак є її особистою приватною власністю.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні законні підстави для визнання майна особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, тому зустрічні позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платникаподатків: НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на:

житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: літ. А - житловий будинок, літ. Б - кладова, літ. Г - літня кухня, літ. Д - гараж, літ. Е - сарай, літ. Ж- вбиральня, літ. № 1-5, 1 Дворові споруди; житловою площею 26,6 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м. земельну ділянку площею 0,035 га, кадастровий номер :03:011:0046, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути судовий збір з ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 21 600,00 грн. (двадцять одну тисячі шістсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов