КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 323/3433/17 Головуючий у І інстанції Українець В.В.
Провадження №22-ц/824/1019/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року у справі за позовною заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , третя особа: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк КАМБІО» Савельєва Анна Миколаївна про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

у грудні 2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осібзвернувся до Оріховського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Ухвалою Оріховського районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року справу передано до Апеляційного суду м. Києва з метою визначення загального суду міста Києва для розгляду даної справи.

08 червня 2018 року ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва цивільну справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва для забезпечення її розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року закрито провадження у даній справі, роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу про закриття провадження по справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначено, що задовольняючи клопотання відповідача про закриття провадження по справі, суд першої інстанції не дав належної оцінки правовідносинам, які виникли між сторонами, та помилково послався на позицію Великої Палати Верховного Суду по справі №826/1161/16, яка стосувалась питання стягнення фізичною особою вкладу у вигляді гарантованого відшкодування, що є абсолютно відмінним від характеру спірних правовідносин.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу посилається на безпідставність її доводів, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Вважає, що даний спір стосується права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування, а тому є публічно-правовим.

Інших відзивів на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Л.В. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просила ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як державна спеціалізована установа, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, звернувся до суду з метою реалізації наданих йому Законом України «Про системугарантування вкладів фізичних осіб» повноважень. Спір за зверненням суб`єкта владних повноважень з приводу реалізації наданих йому законом функцій є публічно-правовим, а тому справа не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125 Конституції), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі № 492/1519/15-ц).

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб`єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб`єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частинами 1 та 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на: правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Звертаючись до суду із даним позовом, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб обґрунтовував свої вимоги тим, що постановою Вищого адміністративного суду України від 12.05.2016 року скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015 року, на підставі яких на користь ОСОБА_1 було здійснено виплату відшкодування в розмірі 200 000 грн. Оскільки вказані кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави, позивач, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, просив стягнути їх з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин цей спір, ініційований Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як юридичною особою на захист порушеного права щодо повернення безпідставно набутого відповідачем майна позивача, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підвідомчий суду загальної юрисдикції.

Щодо посилань суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 821/1161/16, на підтвердження правильності закриття провадження у справі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки згадана правова позиція стосувалась визначення юрисдикції у спорах стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат.

Даний спір не пов`язаний безпосередньо з реалізацією Фондом гарантування вкладів фізичних осіб своїх владних повноважень, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а ґрунтується на нормах цивільного законодавства.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 374, 379, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року про закриття провадження у даній справі - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 04 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.