Справа № 355/1579/21
Провадження № 2/355/437/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Баришівської селищної об`єднаної територіальної громади ради Київської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2021 позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба позивача - ОСОБА_2 . До складу спадкового майна після її смерті, серед іншого, увійшов будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами (житловий будинок), що знаходиться в АДРЕСА_1 . Однак, за життя померла ОСОБА_2 не зареєструвала своє право власності на вказане спадкове майно, у зв`язку з чим, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З метою захисту свого права власності, позивач звернувся до суду з даним позовом про встановлення права власності на спадкове майно.

На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.

Разом з позовною заявою позивач просив суд розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5).

13.01.2022 ухвалою суду було відкрито провадження по справі.

13.05.2022 представник відповідача подав до суду клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі Баришівської селищної ради (а.с. 28).

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_2 єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, є ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 9).

Спадкоємцем отримано свідоцтво про право власності за законом на земельну ділянку кадастровий номер :03:078:0418, розташована на території Веселинівської сільської ради, Баришівського району, Київської області, та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією Витягу від 07.05.2014, що міститься в матеріалах справи (а.с. 8).

29.09.2021 державний нотаріус Баришівської державної нотаріальної контори Малиновська Н.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної щодо видачі свідоцтва про право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами (житловий будинок), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на спадкове майно (а.с. 10).

Як встановлено матеріалами справи, позивач у шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняв, однак свідоцтво про спадщину на вказане спадкове майно не отримав, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно, а іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

У відповідності до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, підлягають задоволенню.

Судові витрати залишити як фактично понесені позивачем.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Баришівської селищної об`єднаної територіальної громади ради Київської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який прописаний та проживає: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , Яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.06.2022.

Суддя В. Червонописький