Справа № 754/3594/22
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2022 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом .

Дослідивши матеріали позову судом встановлено, що до позову долучені письмові докази не завірені належним чином, в порядку, визначеному ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем надано лише екземпляр позовної заяви, при чому відсутні копії доданих документів.

Також, позов не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, а саме не містить зазначення доказів, що підтверджують обставини того, що відповідач у визначеному законом порядку має зареєстроване місце проживання/перебування в Деснянському районі м. Києва.

Ч. 1 ст. 110 ЦПК надає право позивачу пред`являти позов про стягнення аліментів як за загальною підсудністю (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання/перебування відповідача), так і за власним зареєстрованим місцем проживання чи перебування.

Зважаючи на викладене, позивачу необхідно надати суду докази, а саме підтвердження місця реєстрації сторін, що підтверджують правомірність звернення до Деснянського районного суду м. Києва.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вказане, позивачу необхідно усунути недоліки позову, шляхом виконання вимог ч. 4, 5 ст. 95, ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 19.05.2022.

Суддя О.Б. Саламон