Справа № 308/5376/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2022 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - Сарай А.І.,
за участю секретаря судового засідання - Козак А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник - адвокат Яцко Вільям Людвігович, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні спільним майном,
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник - адвокат Яцко В.Л., звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні спільним майном.
В обґрунтування позову представник позивачів зазначає, що позивачі є мешканцями багатоквартирного будинку та власниками квартир, розміщених у ньому. Протягом всього часу проживання всі мешканці вільно користувалися приміщенням горища будинку, оскільки попередній власник квартири № 6 , у якій проживає відповідач, надавав такий доступ безперешкодно. Вказаний вільний доступ був необхідним для здійснення поточного ремонту дахових конструкцій, заміни покрівлі будинку та обслуговування електромережі, яка проходить через горищне приміщення. Попередній власник квартири № 6 надавав вільний доступ до приміщень на горищі будинку на вимогу мешканців інших квартир. Після відчуження у 2012 році житлового приміщення - квартири № 6 відповідачу, протягом приблизно двох років тому, остання закрила двері у коридор загального користування та таким чином заблокувала доступ до приміщень горища, мотивуючи це тим, що коридор перебуває у її власності, оскільки придбала його разом з квартирою.
Вказує, що згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач є власником квартири № 6 у вказаному будинку на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2012. Загальна площа квартири становить 21 кв.м. Відповідно до технічного плану, виготовленого КП «Ужгородське БТІ», квартира № 6 , у якій проживає відповідач, є мансардним приміщенням, площею 23.3 кв.м., із виходом на горище спільного користування.
З огляду на неможливість позивачам користуватися приміщенням горища, вважають, що їх права, як співвласників допоміжних приміщень, порушені та підлягають судовому захисту.
Представник позивачів зауважує, що позивачі надіслали відповідачу лист-пропозицію з метою вирішити спір у позасудовому порядку. Такий лист відповідач одержала 22.06.2020. Врегулювати спір у позасудовому порядку не виявляється можливим через відмову відповідача надати такий доступ мешканцям будинку.
На підставі викладеного, посилаючись на положення статей 382, 383, 386 ЦК України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», представник позивача просить суд зобов`язати ОСОБА_4 - власницю квартири АДРЕСА_2 , усунути перешкоди в користуванні горищним приміщенням шляхом демонтажу металевої решітки та наданням вільного доступу позивачам до дверей спільного горища.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи.
Позивачі у судове засідання не з`явилися, при цьому їх представник подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить позов задовольнити, справу розглянути у їх відсутності, а копію заочного рішення надати представнику позивачів.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
За приписами частин першої, другої, восьмої статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
У відповідності до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивачів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого згідно з розпорядженням фонду комунального майна Ужгородської міської ради від 06.08.1993 за № 63.
Позивач ОСОБА_2 є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 28.01.1998 за № 10.
Позивача ОСОБА_3 є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим комунальним підприємством «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» від 19.04.2006 за № 10439964.
Відповідач ОСОБА_4 є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» Ужгородської міської ради Закарпатської області від 03.12.2012 за № 36526746, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 214716776 від 02.07.2020).
З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого на замовлення ОСОБА_4 комунальним підприємством Ужгородської міської ради «Архітектурно-планувальне бюро» від 26.06.2020 (інвентаризаційна справа № 4905), вбачається, що згідно з експлікацією квартири до її складу входять наступні приміщенні: коридор, житлова, кухня, санвузол. Коридор загального користування, а житлова площа квартири збільшилася за рахунок знесення кахельної печі.
Частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох, або більш осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до частини другої статі 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно зі статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з додатком «Б» до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80, підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо).
Відповідно до пункту 1.3 рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Разом з тим, відповідно до статей першої, п`ятої Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до спільного майна багатоквартирного будинку належать приміщення загального користування, у тому числі допоміжні приміщення, що призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділене між співвласниками.
Вказана позиція також підтверджується рішенням Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004, згідно з яким допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків і не підлягає відчуженню, є невід`ємною частиною будинку.
Отже, допоміжні (підсобні) приміщення, якими, зокрема, є горища, не підлягають приватизації, не можуть бути поділені та виділені власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку.
Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, зі змінами, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків.
Звертаючись з даним позовом до суду представник позивачів вказує, що відповідач ОСОБА_4 закрила двері у коридор загального користування та таким чином заблокувала доступ до приміщень горища, що знаходиться у багатоквартирному будинку АДРЕСА_7 , мотивуючи це тим, що коридор перебуває у її власності, оскільки придбала його разом з квартирою.
Позивачі надіслали відповідачу лист-пропозицію, в якому з метою запобігання ремонту покрівлі та конструкції даху просили надати вільний доступ до приміщення горища шляхом демонтажу дверей перед входом на горище та встановленням їх у іншому місці, безпосередньо перед входом до її квартири. Зазначений лист відповідач одержала 22.06.2020, однак такий залишено нею без реагування.
Дійсним предметом позову є усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом демонтажу металевої решітки.
Таким чином, встановлення відповідачем металевої решітки та не надання позивачам вільного доступу до спільного горища, здійснене з порушенням вищезазначених вимог законодавства, без дотримання порядку користування спільною власністю, а також із завданням шкоди інтересам іншим співвласникам.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.
Відповідно до вимог статті 391 ЦК України та статті 150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами частини першої статті 76, частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У відповідності до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивачів не надала.
З урахуванням наведеного, встановивши фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 , закривши двері у коридор загального користування та заблокувавши доступ до горища, при цьому самовільно встановивши металеву решітку, позбавила можливості позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 увійти до вказаного приміщення, створила їм перешкоди у користуванні майном, яке перебуває у спільному користуванні, а тому, права позивачів у користуванні майном, яке перебуває у спільному користуванні, підлягають захисту шляхом задоволення позову.
У відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем ОСОБА_1 та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 150 ЖК України, статтями 319, 355, 382, 383, 368, 369, 391 ЦК України, статтями 4, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273,279, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник - адвокат Яцко Вільям Людвігович, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні спільним майном - задовольнити повністю.
Зобов`язати ОСОБА_4 , яка є власницею квартири АДРЕСА_2 , усунути перешкоди в користуванні горищним приміщенням, що знаходиться у багатоквартирному будинку АДРЕСА_7 , шляхом демонтажу металевої решітки та наданням вільного доступу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до дверей спільного горища.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 .
ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_6 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 січня 2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай