Дата документу 02.02.2022 Справа № 328/1552/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 328/1552/20Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко О.Ю. Повний текст рішення складено 28.02.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/22/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Токмацької міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому в подальшому збільшив позовні вимоги (а.с. 38-39), в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні, встановивши йому, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спосіб участі у вихованні та спілкування з неповнолітньою дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом побачення два рази на місяць: з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі за місцем реєстрації та фактичного проживання батька без присутності матері, без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі та дідуся та спілкування засобами мобільного, електронного та будь-якого зв`язку, а також проживання дитини під час зимових та літніх (липень місяць) канікул за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання батька.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 24.12.2011 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 24.12.2013 року шлюб між ними припинено, донька залишилася проживати з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично з самого моменту розлучення, у позивача з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки. Відповідачка свідомо забороняє позивачу спілкуватися з донькою навіть у телефонному режимі, а також не дозволяє бабусі та дідусю бачитися з онукою.

У зв`язку з чим, позивач 27.11.2013 року звернувся до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Токмацької міської ради з питання участі у вихованні малолітньої дитини, як батька.

18.12.2013 року комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Токмацької міської ради прийнято рішення щодо зобов`язання ОСОБА_1 надавати йому можливість спілкування з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 два рази на місяць: з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі за місцем його проживання.

З початку 2020 року відповідачка почала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою та не виконувати рішення комісії з питань захисту прав дитини від 18.12.2013 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Андрущенка О.Ю. (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 15) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 15).

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року (а.с. 166-169) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом побачення з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі першого та третього тижнів місяця за місцем реєстрації батька без присутності матері, без обмеження місць прогулянок, та спілкування засобами мобільного, електронного та будь-якого зв`язку, а також проживання дитини під час зимових канікул Ѕ часу їх тривалості та літніх канікул (липень місяць) за місцем реєстрації батька.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивач, у тому числі в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та третя особа із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 178-187) просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме:

- встановити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом побачення 1 (один) раз у квартал, день неділі - субота з 12 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. за місцем реєстрації матері у присутності матері.

В задоволенні інших позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спілкування засобами мобільного, електронного та будь-якого зв`язку, а також проживання дитини під час зимових канікул Ѕ часу їх тривалості та літніх канікул (липень місяць) за місцем реєстрації батька відмовити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 193).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 206), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 207), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду, а також щорічної відпустки судді-доповідача у червні-липні 2021 року (а.с. 213).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 22 вересня 2021 року (а.с. 230), не відбувся та був відкладений у порядку задоволення заяв про його відкладення: 1. відповідача ОСОБА_1 (а.с. 229), 2. представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Майсак В.О. (а.с. 222), 3. представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Караван О.Д. (а.с. 228), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень), а також додаткової відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (а.с. 246).

Ухвалою апеляційного суду (а.с.231) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення відповідних заяв учасників цієї справи (а.с. 222, 228).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 242, 250-252), у тому числі позивач ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Караван О.Д. (а.с. 21, 238), що узгоджується із вимогами ч. 5 ст. 130 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 та представник третьої особи - Виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, як органу опіки та піклування, не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю відповідача ОСОБА_1 , представника останньої - адвоката Майсак В.О. (а.с. 253) та в режимі відеоконференції представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Караван О.Д. (а.с. 21).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_2 частково у цій справі, керувався ст.ст. 141, 150, 155, 159, 263 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього лише в частині його задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2011 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 укладено шлюб (відмітка у паспорті а.с. 4 зворот).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження, копія а.с. 6).

24.12.2013 року шлюб між сторонами було припинено на підставі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 13.12.2013 року, копія а.с. 4 зворот).

Донька сторін по справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту припинення шлюбних відносин проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що визнається сторонами у цій справі (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

18.12.2013 року комісією з питань захисту прав дитини при виконкомі Токмацької міської ради прийнято рішення щодо зобов`язання ОСОБА_1 надавати позивачу можливість спілкування з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , два рази на місяць: з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі за місцем його проживання (а.с. 11).

06.06.2020 року позивач звернувся до Токмацького відділення поліції Пологівського відділення поліції ГУНП Запорізької області з приводу зобов`язання ОСОБА_1 виконувати вищевказане рішення виконкому, що підтверджується протоколом від 06.06.2020 року (а.с. 7), поясненнями від 06.06.2020 року (а.с. 8), рапортом від 06.06.2020 року (а.с. 8 зворот) та супровідним листом №5394/75/01-2020 від 11.06.2020 року (а.с. 9), відповідно до якого вказано, що за вказаним фактом було проведено перевірку, під час якої встановлено, що в зверненні позивача відсутні ознаки будь-якого правопорушення, але разом з тим рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання встановлення часу відвідування та спілкування з дитиною.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області від 25.09.2020 року № 2199/22-30 (а.с. 30-31) орган опіки та піклування вважає, що мати та батько дитини рівною мірою мають необхідні якості вихователя. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, в зв`язку з чим вважають за доцільне при вирішенні цього питання опитати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та врахувати її думку.

Згідно із виписним епікризом з історії хвороби № 10330 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 53), остання знаходилась на лікуванні з 08.10.2018 року по 10.10.2018 року з діагнозом гіпертрофія лімфатичного кільця. Проведена операція 09.10.2018 року.

Відповідно до виписки з амбулаторної картки дитини на ім`я ОСОБА_3 , яка видана 19.02.2019 року (а.с. 54), вбачається, що ОСОБА_3 починаючи з 2014 року періодично зверталася за медичною допомогою з приводу простудних захворювань. З 11.2018 року по 19.02.2019 року хворіє простудними захворюваннями рідше, та легше переносить простуду.

Згідно із консультативним висновком спеціаліста ТОВ «Аллергоцентр» ОСОБА_3 зверталась за медичною допомогою 06.03.2019 року (а.с. 55).

Відповідно до записів дитячого лікаря ортопеда-травматолога від 24.07.2019 року (а.с. 56) ОСОБА_3 встановлено діагноз - закритий перелом н/з лівої променевої кістки зі зміщенням. Накладено гіпсову пов`язку.

Згідно з довідкою Токмацькою дитячої музичної школи від 24.11.2020 року № 24 (а.с. 79) ОСОБА_3 навчається у 3 класі за фахом хореографія за наступним розкладом: понеділок 08.40-11.20, четвер 08.40-10.25, субота 08.45-09.30.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Таким чином, закон визначає, що виховання дитини та її розвиток є спільним обов`язком батьків. Батьки мають одинакові не тільки права, а й обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи вони проживають спільно, чи ні.

Ч. 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню, дитини.

Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…

Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.

Ст. 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. В свою чергу частинами 2 та 3 ст. 157 цього Кодексу передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Виходячи з положень ст. 263, 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

При вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має безумовне на рівні з відповідачкою право на спілкування з донькою ОСОБА_3 ,2012 р.н., а також законодавчо закріплений обов`язок на виховання дитини.

Як зазначено в постанові ВС від 30.06.2020 року № 757/72415/17-ц, у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення ч. 2 ст. 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв: врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами (п. 2) та повному і всебічному з`ясуванню обставин цієї справи та реалізації прав її учасників (п. п. 3, 4).

Проте, угоди між сторонами у цій справі досягнуто не було (а.с. 85-87).

Під час підготовчого судового засідання судом першої інстанції, з врахуванням вищезазначеного висновку органу опіки та піклування, було вирішено опитати дитину ОСОБА_3 , 2012 р.н.

Однак, відповідачка, аргументуючи хворобливим станом здоров`я доньки, відмовилася забезпечити присутність дитини в судовому засіданні, що позбавило суд першої інстанції можливості дізнатися думку дитини щодо періодичності зустрічей з батьком.

При цьому, відповідачем у матеріали цієї справи також не було надано належних, допустимих письмових доказів (висновків психолога, спеціаліста тощо) на підтвердження думки дитини ОСОБА_3 , 2012 р.н., за якою остання б не бажала спілкуватись із своїм батьком (позивачем у цій справі) з будь-яких підстав тощо.

Крім того, суд першої інстанції правильно встановив, що доводи представника відповідачки щодо недоведеності факту перешкоджання відповідачкою позивачу спілкуватися з донькою спростовуються матеріалами справи, зокрема, поданням відповідачкою відзиву на позов, безпричинною відмовою надати суду можливість опитати дитину щодо наявного спору та інш.

Також, суд першої інстанції правильно вважав, що:

- посилання представника відповідачки на ведення на території України карантинного режиму не може бути підставою для обмеження прав батька на спілкування з донькою;

- доводи позивачки про наявність в доньки хвороб, які перешкоджають дитині спілкуватись із батьком за місцем реєстрації останнього без присутності матері, є необґрунтованими; так, з наданих відповідачкою медичних документів судом першої інстанції було правильно встановлено, що в доньки ОСОБА_3 відсутні хвороби, які б унеможливлювали її спілкування з батьком. Більше того, додані документи датовані 2018-2019 рокам та більш пізнім періодом, а тому не можуть свідчити про теперішній стан здоров`я ОСОБА_3 ;

- будь-яких об`єктивно існуючих обмежень щодо участі позивача у житті доньки матеріали цієї справи не містять.

У згаданій вище постанові ВС вказано, що обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Вирішуючи питання щодо участі позивача у вихованні дитини, суд першої інстанції правильно виходив з принципу домінування саме інтересів дитини, взяв до уваги вік дитини, якій станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції виповнилось повних вісім років, до 2020 року позивач та донька спілкувалися без обмежень, жодних доказів що таке спілкування шкодило дитині суду не надано, позивач не веде аморальний спосіб життя.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Визначаючи час та проміжки часу для побачень позивача з донькою, судом першої інстанції правильно було враховано висновок органу опіки та піклування щодо періодичності спілкування батька та дитини, а також думку представника органу опіки та піклування під час судового розгляду, з огляду на що суд першої інстанції правильно вважав можливим, виправданим та доцільним встановити такий графік побачень: побачення з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі першого та третього тижнів місяця за місцем реєстрації батька без присутності матері, без обмеження місць прогулянок, та спілкування засобами мобільного, електронного та будь-якого зв`язку, а також проживання дитини під час зимових канікул Ѕ часу їх тривалості та літніх канікул (липень місяць) за місцем реєстрації батька.

Також, суд першої інстанції правильно вважав за можливе задовольнити у цій справі позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод з боку відповідачки щодо спілкування позивача з донькою засобами мобільного, електронного та будь-якого зв`язку.

З приводу позовної вимоги позивача про можливість поїздки до родичів суд першої інстанції правильно зазначав таке.

Так, норми СК України захищають право батьків, діда, баби, прабаби та прадіда на спілкування та виховання своїх дітей, внуків та правнуків відповідно.

Отже, захисту підлягає саме особисте спілкування зазначених осіб.

Так, в позовній заяві не конкретизовано, до яких саме родичів планує поїздки позивач зі своєю донькою, періодичність таких поїздок та їх тривалість, їх місце проживання, чи проживають вони на території України чи за кордоном та інш.

Жодних доказів на підтвердження необхідності саме поїздки до родичів як необхідну форму участі позивача у вихованні доньки та його спілкування з нею, матеріали справи не містять та під час судового розгляду суду першої інстанції не додані.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача у цій справі щодо можливості поїздки з донькою до родичів.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 дублюють доводи її заперечень проти позову позивача у суді першої інстанції у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст. 7 ч. 8 СК України).

В силу вимог ст. 151 ч. 3 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду у цій справі належних, допустимих доказів того, що:

- встановлений оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у цій справі порядок участі батька у вихованні дочки, спілкування з останньою суперечить якнайкращим інтересам цієї дочки чи порушує права відповідача;

- позивач ОСОБА_2 використовує під час зустрічей із своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , форми та методи виховання останньої, які суперечать закону, моральним засадам суспільства,

- та що, відповідно, наявні у цій справі підстави, які виключають можливість встановлення за оскаржуваним рішенням судом вищезазначеного порядку його участі, як батька, у спілкуванні з дочкою та у вихованні останньої.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача, є додана відповідачем до їх вищезазначеної апеляційної скарги довідка учня загальноосвітнього закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 26.10.2020 року (копія а.с. 189), якою за станом здоров`я дитини ОСОБА_3 визначена група для занять фізичною культурою - підготовча.

Проте, цим доказом не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, суд першої інстанції хоча й послався на ст. 141 ЦПК України в оскаржуваному рішенні, проте, фактично цим рішенням не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги у цій справі було сплачено судовий збір (а.с. 198).

Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що у подальшому батьки дитини не позбавлені права окремо від цієї справи у позасудовому чи судовому порядку вирішувати питання про зміну порядку участі батька у вихованні доньки та спілкування з нею в разі відпадіння чи зміни обставин, які були підставою для ухвалення судом оскаржуваного рішення у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 03.02.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.