СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/187/22

пр. № 2/759/2370/22

09 червня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Пономарчук К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення і нфляційних втрат у розмірі 67 895 грн. 70 коп. та 3% річних у розмірі 33030 грн. 33 коп., обгрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 04.08.2019 року позичив у нього 14 500 доларів США, про що була написана відповідна розписка, які зобов"язався повернути у строк до 11.08.2019 року. Проте, оскільки ОСОБА_2 позичені кошти не повернув, ОСОБА_1 звернувся до суду про стягнення з нього такої заборгованості. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2020 року з ОСОБА_2 на його користь стягнута заборгованість у розмірі 14 500 доларів США, яка еквівалентна 363 370 грн. Проте, і таке рішення суду відповідач не виконує, у зв"язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3% річних, згідно ст. ст. 533, 598, 599, 625 ЦК України.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд спарви без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відзиву на позовну заяву відповідач не направляв. Також не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, тощо у зв`язку з чим, з урахуванням позиції позивача, яка викладена письмово, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 енція про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт № ETS N 005 від 04.11.1950"ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вказане, суд вважає за можливе розглядати подану заяву на підставі наданих суду доказів та в межах строків визначених ЦПК України в заочному порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та співставленні, надані суду докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.

У судовому засіданні встановлено, що 04.08.2019 року року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у простій письмовій формі. Згідно вказаного договору ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 14 500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 11.08.2019 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2020 року № 759/20549/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість у розмірі 14 500 доларів США, що станом на 29.10.2019 року у гривневому еквівалентні складає 363 370 грн.

Згідно досліджених судом матеріалів цивільної справи № 759/20549/19 вказане рішення було отримано особисто ОСОБА_2 , ніким не оскаржувалося, відповідно набрало чинності.

Встановлено в судовому засіданні і те, що вказане рішення суду перебувало на виконанні ВДВС Святошинського району у м.Києві проте виконано так і не було, борг у розмірі 14 500 доларів США ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

Такий же висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 922/175/18.

За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Згідно висновку зробленого у постанові ВС від 22 червня 2020 року у справі № 752/10525/16-ц норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Отже, враховуючи, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути позичені кошти у розмірі 14 500 доларів США, тому сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Проте, в силу частини другої статті 625 ЦК підлягає стягненню 3% річних за період з 12.08.2019 року(перший день прострочки) по 27.12.2021 року (заявлений строк у позові) період прострочення грошового зобов`язання 869 днів у розмірі 1 034,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 09.06.2022 року становить 30 258 грн. 25 коп. Відповідно до статей 251, 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом статті 253 ЦК, якою визначені загальні правила визначення початку перебігу строку, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно вказаних норм та умов договору позики сторін період нарахування 3% річних є правильним саме з 12.08.2019, а не як зазначає у своїх розрахунках позивач з 11.08.2019 року. Крім того, слід звернути увагу та те, що Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу 373/2054/16-ц зазначила, що законодавством не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті.

Тобто, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Крім того, в цьому ж висновку зазначено, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Оскільки, договір позики між сторонами визначено в іноземній валюті, тому і розрахунок 3 % річних необхідно робити відповідний. Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2020 року у справі № 759/20549/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість у розмірі 14 500 доларів США, тобто в іноземній валюті із зазначенням еквіваленту. Отже, оцінюючи з`ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаного позову, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 1 034,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 09.06.2022 року (день прийняття судом рішення) становить 30 258 грн. 25 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Так, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 231, 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 10, 57, 60, 76, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних за договором позики від 04.08.2019 року у розмірі 1 034 (одна тисяча тридцять чотири) доларів США 47 (сорок сім) центів, що за офіційним курсом НБУ на 09.06.2022 року становить 30 258 (тридцять тисяч двісті п"ятдесят вісім) грн. 25 коп. та судові витрати у розмірі 992,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Коваль О.А.