Справа № 203/1905/22
Провадження № 2-з/0203/64/2022
УХВАЛА

14.06.2022 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою Громадської організації «Інвалідів «Карітас» в інтересах невизначеного кола споживачів до АТ КБ «Приватбанк», ПРАТ СК «Інгосстрах», ТДВ «СК «Кредо»,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Громадської організації «Інвалідів «Карітас» в інтересах невизначеного кола споживачів до АТ КБ «Приватбанк», ПРАТ СК «Інгосстрах», ТДВ «СК «Кредо» про визнання протиправними дій та припинення їх шляхом визнання недійсними односторонніх правочинів, та про визнання протиправною бездіяльності. Одночасно з позовною заявою Громадська організація «Інвалідів «Карітас» подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом заборони АТ КБ «Приватбанк», ПРАТ СК «Інгосстрах», ТДВ «СК «Кредо» їх працівникам, а також будь яким іншим особам, які діють в їх інтересах або за їх дорученням, ухилятись від виконання чи перешкоджати будь-яким чином виконанню договорів страхування, що були укладені між споживачами (страхувальниками) та Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Інгосстрах» та/або Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», за посередництвом страхового агента Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», у тому числі вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» з Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Інгосстрах» та з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» з обслуговування страхових продуктів Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Інгосстрах» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», відмовляти, ухилятись чи перешкоджати (ускладнювати будь-яким чином) клієнтам та діючим споживачам страхових послуг в пролонгації, переукладенні на нових умовах, укладенні нових договорів страхування, внесенні змін до існуючих договорів страхування, надавати страхувальникам (споживачам страхових послуг) менш сприятливі, умови укладання та виконання договорів страхування з Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Інгосстрах» та/або Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ніж надаються у випадках укладання договорів страхування з іншими страхувальниками, перешкоджати здійсненню страхових платежів, блокувати списання страхових платежів в овердрафт з рахунків страхувальників та обмеження страхувальників (споживачів страхових послуг) у користуванні банківською послугою «Регулярний платіж», спонукання страхувальників (споживачів страхових послуг) до припинення здійснення страхових платежів та/або договірних відносин з Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Інгосстрах» та/або Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», спонукання до укладання договорів страхування з іншими страховиками.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що невизначене коло споживачів, з метою захисту яких позивач звернувся з позовом до суду, є споживачами АТ КБ «Приватбанк», який на підставі договорів доручень з ПРАТ СК «Інгосстрах» та ТДВ «СК «Кредо», одночасно пропонував споживачам страхові послуги. Споживачами за посередництвом АТ КБ «Приватбанк» укладено договори страхування з ПРАТ СК «Інгосстрах» та ТДВ «СК «Кредо», які є діючими до кінця цього року та у наступному році, весь час отримання страхових послуг та обслуговування договорів страхування зі споживачами здійснювалось АТ КБ «Приватбанк», у тому числі із використанням власної матеріально-технічної бази, технологій (системи дистанційного обслуговування «Система.Приват24») та власних працівників. Споживачі дізнались про те, що АТ КБ «Приватбанк» як страховий агент відмовився з серпня 2022 року від договорів доручень укладених з ПРАТ СК «Інгосстрах» та ТДВ СК «Кредо» та розірвав договори доручення. Позивач зазначає, що такі дії банку, який є страховим агентом, містять елементи примусу та істотно впливають чи можуть вплинути на свободу вибору і поведінку споживачів, що мають діючі договори страхування укладені через банк як страхового агента. Свої послуги страхування споживачі тривалий час отримують через комунікації та системи обслуговування банку. Наведені дії призвели до примусу для споживачів, які постали перед вибором способів отримання страхових послуг або зберігати технології отримання страхових послуг через АТ КБ «Приватбанк», але вже як страхового агента інших страхових компаній (тобто зберігаючи для себе можливість продовжувати користування у послугах зі страхування системою дистанційного обслуговування «Система «Приват24», користуватись безкоштовною телефонною лінією банку 3700, подавати заяви про настання страхових випадків через дистанційну систему, користуватись послугою регулярний платіж, яка автоматично у необхідні дати без контролю з боку споживачів забезпечує перерахування з їх банківських рахунків страхові платежі тощо) або ж продовжувати отримувати страхові послуги за діючими договорами страхування, але за відсутності можливості використання технології отримання страхових послуг, яка тривалий час використовувалась ними за діючими договорами страхування з початку їх укладання. Позивач зазначає, що перевагами, які спонукали споживачів укладати договори страхування через страхового агента АТ КБ «Приватбанк» є можливість використання при отриманні страхових послуг дистанційної системи «Приват24» та її можливостей у питаннях послуг страхування, а також поєднання отримання банківських послуг та послуг страхування за допомогою однієї особи, та однаковими технологіями. Припинення АТ КБ «Приватбанк» обслуговування споживачів, за укладеними ним як страховим агентом договорами страхування, впливає на свободу вибору та поведінку споживача стосовно отримуваних послуг, та містить елементи примусу до переукладання договорів страхування з іншими страховими компаніями, страховим агентом яких продовжує бути АТ КБ «Приватбанк». Позивач зазначає, що такі дії призводять до нерівного становища споживачів, що застраховані в ПРАТ СК «Інгосстрах» і ТДВ СК «Кредо» порівняно зі становищем інших клієнтів АТ КБ «Приватбанк», з якими Банк як страховий агент інших страхових компаній, уклав договори страхування, та для яких залишається незмінною технологія та комунікації щодо отримання страхових послуг за діючими договорами страхування. Тож, позивач зазначає, що у разі незабезпечення судом його позову, АТ КБ «Приватбанк» буде продовжувати реалізовувати свої протиправні дії та припинить обслуговування споживачів, які мають діючі договори страхування з ПРАТ СК «Інгосстрах» та ТДВ «Кредо», виконання оспорюваних односторонніх правочинів призведе до неможливості відновлення порушених таким правочином і протиправними діями прав невизначеного кола споживачів, адже внаслідок виконання таких правочинів для споживачів можуть наступити обставини, що призведуть до автоматичного припинення їх договорів страхування (не здійснення АТ КБ «Приватбанк» дій щодо автоматичного перерахування з карток споживачів страхових платежів), неможливості споживачами за встановленими каналами зв`язку, зокрема через систему дистанційного обслуговування «Система.Приват24» подати заяви про настання страхових випадків і як наслідок втратити право на отримання страхового відшкодування. Позивач наголошує, за час потрібний для розгляду судом позовної заяви оспорювані правочини можуть бути повністю виконані та настати наслідки у вигляді припинення відносин АТ КБ «Приватбанк» як страхового агента з ПРАТ СК «Інгосстрах» та ТДВ СК «Кредо», що в свою чергу потягне невідворотні наслідки для споживачів, які мають діючі договори страхування з ПРАТ СК «Інгосстрах» та ТДВ «СК «Кредо», які укладались та впродовж всього часу їх дії обслуговувались страховим агентом АТ КБ «Приватбанк», у тому числі з використанням своєї матеріально-технічної бази, каналів комунікації.

Враховуючи зазначене позивач у заяві просить з метою забезпечення виконання майбутнього рішення суду (у разі задоволення судом позовних вимог), ефективного захисту та поновлення порушених прав і інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, вжити заходи забезпечення позову за його заявою. Таким чином, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Це положення також закріплено у ст. ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно зі ст. 9 Конституції України, є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до неї доданий документ про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 червня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі № 203/1905/22. Суд приймає до уваги, що позов пред`явлений в інтересах конкретних фізичних осіб споживачів, що свідчить про те, що спір має розглядатись загальними судами. Да позовної заяви додані конкретні договори страхування фізичних осіб споживачів, в інтересах яких пред`явлено позов, щодо яких виникає спір.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 р в справі № 753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо порушення прав споживачів, здійснення по відношенню до споживачів нечесної підприємницької практики, у формі агресивних дій та омани, реалізація оспорюваних дій та оспорюваних правочинів може істотно ускладнити чи унеможливити справедливий та ефективний захист прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, адже реалізація відповідачами оспорюваних дій та односторонніх правочинів АТ КБ «Приватбанк» може призвести до унеможливлення виконання споживачами договорів страхування і до неможливості отримання споживачами результату таких послуг у вигляді страхового відшкодування у разі настання страхових випадків. Тобто невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що позивач не зможе захистити права, за захистом яких він звернувся до суду, в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку із чим втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян.

Тому суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду. При цьому, такі заходи забезпечення позову не є тотожними заявленим позовним вимогам.

Таким чином, з огляду на викладене вище, з урахуванням обсягу позовних вимог, а також встановивши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірність, суд доходить висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню повністю.

При визначення балансу інтересів між правами відповідачів на здійснення господарської діяльності та інтересів споживачів на виконання укладених ними договорів страхування слід дійти висновку, що саме відповідачі, як суб`єкти господарювання мають забезпечувати дотримання законодавства з питань захисту прав споживачів, при цьому заходи забезпечення позову не позбавляють їх права порушувати питання про недійсність договорів, які не відповідають вимогам законодавства, чи порушувати питання про їх розірвання, у разі наявності відповідних підстав. Натомість заходи забезпечення позову стосуються лише можливих односторонніх дій відповідачів щодо перешкоджанню дії договорів, укладених в інтересах споживачів (щодо яких пред`явлено позов), з метою їх спонукання до відмови від судового захисту своїх прав через подальшу неможливість виконати судове рішення на їх користь (у разі його ухвалення).

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 154, 157, 258 261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву Громадської організації «Інвалідів «Карітас» про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» (, 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д), Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Інгосстрах» (, 49100, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, узвіз Кодацький, буд. 2) та Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» ( , 69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд. 34) їх працівникам, а також будь яким іншим особам, які діють в їх інтересах або за їх дорученням, ухилятись від виконання чи перешкоджати будь-яким чином виконанню договорів страхування, що були укладені між споживачами (страхувальниками) та Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Інгосстрах» та/або Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», за посередництвом страхового агента Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», у тому числі вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення ділових (договірних) відносин Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» з Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Інгосстрах» та з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» з обслуговування страхових продуктів Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Інгосстрах» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», відмовляти, ухилятись чи перешкоджати (ускладнювати будь-яким чином) клієнтам та діючим споживачам страхових послуг в пролонгації, переукладенні на нових умовах, укладенні нових договорів страхування, внесенні змін до існуючих договорів страхування, надавати страхувальникам (споживачам страхових послуг) менш сприятливі, умови укладання та виконання договорів страхування з Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Інгосстрах» та/або Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ніж надаються у випадках укладання договорів страхування з іншими страхувальниками, перешкоджати здійсненню страхових платежів, блокувати списання страхових платежів в овердрафт з рахунків страхувальників та обмеження страхувальників (споживачів страхових послуг) у користуванні банківською послугою «Регулярний платіж», спонукання страхувальників (споживачів страхових послуг) до припинення здійснення страхових платежів та/або договірних відносин з Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Інгосстрах» та/або Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», примушення до укладання договорів страхування з іншими страховиками.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки до 14 червня 2025 року

За цією ухвалою стягувачем є Громадська організація «Інвалідів «Карітас» (; місцезнаходження:, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 12).

За цією ухвалою Боржником 1 є: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (, 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д).

За цією ухвалою Боржником 2 є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (, 49100, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, узвіз Кодацький, буд. 2).

За цією ухвалою Боржником 3 є: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (, 69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд. 34).

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя С.В. Єдаменко