Справа № 675/2360/20
Провадження № 2/675/62/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2022 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі :

головуючого - судді Демчука П.В. ,

при секретарі Григор`євій О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Каруна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяславі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа на стороні відповідача - Ізяславський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

В С Т А Н О В И В :

18 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання батьківства. В обгрунтування позову зазначив, що у період з 01 жовтня 2005 року по 2018 рік відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . 18 вересня 2018 року шлюб між ними був розірваний Ізяславським районним судом Хмельницької області. За час шлюбу ОСОБА_3 народила сина - ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_4 народився у період його матері у шлюбі, відомості про батьків в актовому записі про народження записані у відповідності із приписами ст. 122 Сімейного кодексу України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. У поточному 2020 році від батьків ОСОБА_3 для позивача стало відомо, що біологічним батьком ОСОБА_4 являється він, а не відповідач. Факт народження ОСОБА_4 саме від позивача є цілком ймовірним, оскільки у 2016 році позивач підтримував із ОСОБА_3 тісні стосунки і тепер він переконаний в тому, що ОСОБА_4 являється саме його сином. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 просить суд призначити судову молекулярно-генетичну експертизу. Посилаючись на ст.ст. 128, 129, 134 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 просить визнати його батьком дитини - ОСОБА_4 та внести відповідні зміни до актового запису про його народження.

Ухвалою судді від 22 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі призначено підготовче судове засідання.

03 березня 2021 року відповідач ОСОБА_3 подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог. Відповідач зазначив, що з часу укладення шлюбу і народження дітей він дружиною проживали у найманому житлі, а також у її батьків в АДРЕСА_1 . У січні 2018 року через непорозуміння із дружиною він повернувся проживати до своїх батьків, що мешкають у АДРЕСА_2 . Проживаючи окремо від родини, ОСОБА_3 матеріально підтримував своїх синів, постійно відвідував та допомагав у вихованні. За період окремого проживання зв`язок батька з дітьми не був втрачений, тільки зміцнився. 18 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний. Після розірвання шлюбу позивач у справі ОСОБА_1 дійсно постійно проживав із ОСОБА_3 . У цей період вони сприяли у зустрічах відповідача із дітьми, ОСОБА_3 систематично відпускала дітей із батьком на тривалий час, відводила дітей до батьків колишнього чоловіка.

У жовтні 2019 року стало відомо, що ОСОБА_3 важко хворіє. 10 листопада 2019 року до ОСОБА_3 звернулася мати його колишньої дружини ОСОБА_7 з приводу подальшої долі синів, пояснивши, що ОСОБА_3 у дуже важкому стані, а вона сама дітей виховувати не в змозі. У розмові із ОСОБА_3 . ОСОБА_7 зазначала, що говорила ОСОБА_1 про те, що молодший син ОСОБА_4 його дитина, і він має встановити батьківство та залишити дітей на виховання у неї, однак сам ОСОБА_1 проти цього заперечував.

За вказаних обставин ОСОБА_1 міг і повинен був дізнатися про те, що є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ще при перших висловлюваннях таких твержень ОСОБА_7 , тобто 10 листопада 2019 року . Позивач мав змогу підтвердити або спростувати даний факт, поспілкувавшись із ОСОБА_3 ще за її життя. Частиною другою ст. 129 Сімейного кодексу України визначено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня , коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 щонайменше ще 10 листопада 2019 року міг та повинен був дізнатися про те, що ОСОБА_4 є його дитиною, позивач просить відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. Також в окремому клопотанні просив допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник адвокат Карун В.П. позовну заяву підтримали. ОСОБА_1 , зокрема, вказав, що він проживав по сусідству із подружжям ОСОБА_2 . Для ОСОБА_3 він іноді допомагав по господарству, оскільки її чоловік працював водієм-далекобійником і часто був відсутній вдома. Із ОСОБА_3 у протягом 2015-2016 років були інтимні стосунки. Із квітня по грудень 2018 року він перебував на заробітках за кордоном, повернувся, то став проживати разом із ОСОБА_3 та двома дітьми однією сім`єю. Після смерті ОСОБА_3 15 грудня 2019 року діти стали проживати із ОСОБА_2 та його батьками. За життя ОСОБА_3 нічого не говорила про його батьківство щодо молодшого сина.

Про своє батьківство для нього стало відомо від матері ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , коли відвідував її на Різдво. Коли проживали із ОСОБА_3 однією сім`єю, до обох дітей він ставився однаково. Після того як взнав про своє батьківство щодо ОСОБА_4 , він вважає, дитина має бути з ним, а не з чужими людьми, а тому звернувся до суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судових засідань повідомлявся у встановленому порядку.

Від Ізяславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Захист державою сім`ї, дитинства, материнства і батьківства закріплені у ст. 51 Конституції України.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків.

Статтею 129 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити позов до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, про визнання свого батьківства.

Відповідно ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає свідоцтво про народження.

Відповідно до приписів ч. 2 та ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 01 жовтня 2005 року по 18 червня 2018 року, коли шлюб був розірваний Ізяславським районним судом Хмельницької області.

За час перебування у шлюбі народилися діти - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинили спільне проживання, ОСОБА_3 став проживати у своїх батьків у АДРЕСА_2 .

Після припинення спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із ОСОБА_3 став проживати однією сім`єю ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Свідок ОСОБА_7 - мати померлої ОСОБА_3 , посвідчила суду, що її дочка разом із ОСОБА_2 у шлюбі жили недобре, постійно сварилися. Після того, як шлюб розірвали, дочка стала проживати із ОСОБА_1 , і жиди вони разом до сморті дочки. Перед смертю дочка сказала їй, що менша дитина від ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 . Для ОСОБА_1 вона нічого не говорила, щоб той не ділив дітей. На Різдво 2020 року вона сказала для ОСОБА_1 , що син ОСОБА_4 його, бо взнала, що ОСОБА_2 одружується на жінці із двома дітьми.

ОСОБА_8 - мати відповідача - посвідчила суду про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 пішов жити до них. Увесь час, коли син проживав із батьками, він також їздив та допомагав для ОСОБА_3 . ОСОБА_1 у той час нічого не говорив про дитину, а неї самої сумнівів не було , хто батьком дитини.

Свідок ОСОБА_9 - батько відповідача - розповів, що про права ОСОБА_1 на меншу дитину ОСОБА_4 вони взнали із позовної заяви, яка надійшла на їхню адресу. Батьком дитини вони вважають ОСОБА_2 , а сваха ОСОБА_7 ще у листопаді 2019 року говорила, що ОСОБА_1 заявить права на дитину, якщо їй будуть перешкоди у зустрічах із дітьми.

ОСОБА_10 посвідчив суду, що він ї хрещеним батьком дитини і дружили із сім`єю ОСОБА_2 сім`ями. Орієнтовно у листопаді 2019 року ОСОБА_2 говорив для нього розмову тещі про те, що ОСОБА_1 є батьком дитини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Тобто питання щодо встановлення батьківства суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

За клопотанням позивача 25 січня 2021 року у справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза з метою встановлення кровного споріднення між позивачем та дитиною - ОСОБА_4 , виконання якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Вказана експертиза експертною установою 21 квітня 2021 року виконана не була через неприбуття відповідача - ОСОБА_3 разом із дитиною для її проведення.

Через те, що відповідач належним чином не був проінформований про необхідність повторної явки до експертної установи 17 травня 2021 року Ізяславським районним судом 19 вересня 2021 року було знову призначена молекулярно-генетична експертиза щодо встановлення кровної спорідненості між позивачем та малолітнім ОСОБА_4 .

Ухвала суду про призначення експертизи направлялася для відповідача за зареєстрованим місцем проживання у встановленому порядку.

В подальшому експерт Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України інформувала про необхідність явки позивача та відповідача із дитиною для відібрання експериментальних зразків на 03 листопада 2021 року.

Ні 03 листопада 2021 року ОСОБА_3 , ні на наступну визначену експертом дату - 25 листопада 2021 року - разом із дитиною не з`явився, у зв`язку з чим експерт повідомила про неможливість проведення експертизи.

Таким чином, судова молекулярно-генетична експертиза не була проведена через неявку відповідача в експертну установу для відібрання експериментальних зразків, про час і місце яких він був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини четвертої статті 12, частин другої, третьої статті 13 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладене суд розцінює такі дії відповідача як фактичне ухилення від проведення молекулярно-генетичної експертизи, та вважає, що з урахуванням інших наявних доказів та вимог ст. 109 ЦПК України, визнання судом першої інстанції факту батьківства позивача щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, є підставним та відповідає вимогам чинного законодавства.

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити .

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2 ) батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженого у м. Ізяслав Хмельницької області.

Ізяславському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 від 12.01.2017 року № 9, складеного Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, відомості про батька дитини - ОСОБА_2 , та внести до цього ж актового запису зміни, вказавши батьком дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2 , змінивши при цьому прізвище дитини ОСОБА_4 з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_1 », а по-батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_1 ».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2022 року.

Суддя П.В. Демчук