ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11115/21

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/631/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2022 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 15.02.2022) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилався на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 03.03.2015. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

24.01.2018 відповідачем був підписаний Паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач власним підписом підтвердив, що з фінансовими та основними умовами надання вказаної картки і прикладами розрахунками суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.

У позові банк посилається, що відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка, враховуючи внесені кошти на погашення заборгованості позичальником, станом на 14.09.2021 становить 11367,35 грн, з яких: 9385,49 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 9385,49 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1981,86 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахованої комісії.

Проте, банк у позові зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості, а тому у позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.03.2015 у розмірі 11367,35 грн та стягнути судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.02.2022 в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем не виникли правовідносини з приводу надання споживчого кредиту, оскільки щодо суттєвих умов кредитного договору досягнуто згоди між ними не було - сума кредиту, нарахована позивачем, не відповідає узгодженій, за твердженням позивача, сторонами договору, також не досягнуто згоди взагалі щодо кредитного ліміту (суми кредиту). Також за висновком суду, позивачем не надано доказів, що на підставі заяви відповідача у 2015 році йому видавалась кредитна картка, а підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту не є договором кредиту, оскільки містить лише інформацію, яка зберігає чинність та актуальна з 24.01.2018 року по 08.02.2018 року і не стосується періоду з 2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Власенко А.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.02.2022 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк».

За доводами апеляційної скарги, рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

У скарзі заявник зазначає, що при відкритті карткового рахунку та видачі кредитної картки 24.01.2018 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту і своїм підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки: тип кредиту; суму ліміту; строк договору та кредитування; спосіб та строк надання кредиту; процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду; тип процентної ставки, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін.

В обґрунтування апеляційної скарги банк посилається на те, що підписуючи анкету-заяву, відповідач пройшов ідентифікацію Банку, а тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв при зверненні клієнта для отримання кредитної картки не вимагалось. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також звертався за перевипуском картки, що, на переконання заявника, свідчить про укладення між сторонами кредитного договору.

Як вказує заявник, у виписці по рахунку коштів, яка є первинним документом (згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2021 № 578/5), прослідковується встановлення відповідачу кредитного ліміту та факти користування кредитними коштами, зняття готівки в банкоматі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 153/1334/16, від 29.07.2020 у справі № 753/10779/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 750/6058/17, від 20.10.2020 у справі № 456/3643/17, від 14.04.2021 у справі № 759/11453/20.

Наголошує, що відповідачем не надано суду належних доказів, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а також що він не знав про умови кредитування, тому факт укладення кредитного договору та розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано.

Також заявник вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих відповідачем кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків, чим порушив норми матеріального права.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.02.2022 без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення. Вказує, що підписуючи анкету-заяву ним було виявлено зацікавленість у отриманні банківських послуг, оскільки в ній відсутні дані про істотні умови договору та не зазначено яку саме карту мав намір отримати та яку саме картку було видано. Вважає, що наданий позивачем Витяг з тарифів на обслуговування кредитних карток та Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути належними доказами у справі, оскільки істотні умови кредитування не були узгоджені між банком та клієнтом та ним не підписувались. Також ОСОБА_1 не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості та вважає, що такий розрахунок не є первинним документом, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди та не відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Посилається, що позивачем не надано належних доказів отримання ним кредитних коштів. Наголошує, що згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» у нього відсутня заборгованість згідно угоди 2015 року, а наявна заборгованість у розмірі 11367,35 грн рахується за угодою від 24.01.2018, в той час як в позовній заяві банк посилається на угоду за 2015 рік. Як вказує ОСОБА_1 , ним було сплачено кошти на погашення заборгованості на суму 31039,60 грн та 8795,91 грн - кошти на погашення суми процентів, а за період з 24.01.2018 по 01.09.2021 банком самостійно списано відсотки за користування кредитним лімітом за ставкою 3,4% на загальну суму 10777,77 грн та списано на погашення кредитної заборгованості кошти на загальну суму 4562,37 грн, а всього 15340,14 грн. Тому вважає, що він не має заборгованості ні за тілом кредиту, ні за відсотками, враховуючи сплачені ним кошти на загальну суму 39835,51 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено, що 03.03.2015 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 12) позичальнику ОСОБА_1 були видані кредитні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття - 24.01.2018, терміном дії до 10/21; № НОМЕР_2 дата відкриття - 11.10.2018, терміном дії до 06/22; № НОМЕР_3 дата відкриття - 15.02.2019, терміном дії до 01/23.

З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_1 не звертався до банківської установи щодо закриття рахунку.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), вбачається, що старт карткового рахунку - 24.01.2018, 11.10.2018 встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн та збільшено до 5000,00 грн; 15.02.2019 - збільшено до 10000,00 грн; 22.05.2020 - зменшено до 9977,22 грн, 02.96.2020 - зменшено до 9977,22 грн, 15.06.2020 - зменшено до 9960,02 грн, 30.06.2020 - зменшено до 9960,02 грн, 13.07.2020 - зменшено до 9806,77 грн, 04.11.2020 - зменшено до 0,00 грн (а.с. 11).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 станом на 16.09.2021 за період з 24.01.2018 по 16.09.2021 вбачається, що 11.10.2019 було встановлено кредитний ліміт в сумі 300 грн, який в подальшому було збільшено, відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав наявну заборгованість, однак належним чином зобов`язань щодо їх повернення не виконував (а.с. 67-73).

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03.03.2015, укладеного з ОСОБА_1 , згідно якого станом на 14.09.2021 утворилась заборгованість, яка становить 11367,35 грн, з яких: 9385,49 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 9385,49 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1981,86 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахованої комісії (а.с. 6-10).

Крім того, у матеріалах справи наявна копія Паспорту споживчого кредиту, який був підписаний позичальником 24.01.2018 (а.с. 14-15).

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» Паспорту споживчого кредиту вбачається, що відповідач погодився з визначеними у ньому умовами кредитування, а саме: з типом кредиту, максимальної сумою ліміту, строком договору та строком кредитування, способом та строком надання кредиту, процентною ставкою в межах та поза межами пільгового періоду - 42% річних, типом процентної ставки, платежами за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача, реальною річною процентною ставкою, порядком повернення кредиту, наслідками прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором у т.ч., підвищеною процентною ставкою, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту- 84,00 % річ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем не виникли правовідносини з приводу надання споживчого кредиту, оскільки щодо суттєвих умов кредитного договору досягнуто згоди між ними не було - сума кредиту, нарахована позивачем, не відповідає узгодженій, за твердженням позивача, сторонами договору, також не досягнуто згоди взагалі щодо кредитного ліміту (суми кредиту). Також за висновком суду, позивачем не надано доказів, що на підставі заяви відповідача у 2015 році йому видавалась кредитна картка, а підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту не є договором кредиту, оскільки містить лише інформацію, яка зберігає чинність та актуальна з 24.01.2018 по 08.02.2018 і не стосується періоду з 2015 року.

Однак, повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Виконання грошового зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою - пенею, штрафом (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки у разі неналежного виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Друкованим текстом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної ОСОБА_1 03.03.2015, передбачено, зокрема, наступне: «Я погоджуюсь, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг складають між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладання та та згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг погоджуюсь отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінками на сайті Банку. Також підтверджую, що ознайомлений та погоджуюсь з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 13).

Даними виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 підтверджується, що відповідач фактично користувався кредитним лімітом, який збільшено банком до 10000 грн (а.с. 149-161).

Свої зобов`язання перед банком ОСОБА_1 належним чином не виконував, у результаті чого виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості та виписки за договором (а.с. 6-10, 67-73, 149-161) вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується даними про рух коштів по картці, в тому числі і перерахування, а також частковим погашенням наданих банком коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, отже колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 9385,49 грн.

З врахуванням наведеного, доводи скаржника щодо безпідставної відмови в задоволенні позову в цій частині є обгрунтованими.

Разом з тим, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 1981,86 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Заяву позичальника, Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та правил надання банківських послуг», як невід`ємні частини спірного договору, а також на Паспорт споживчого кредиту, який підписаний позичальником.

Банк наполягав на тому, що підписання позичальником Паспорта споживчого кредиту свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування, але суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний документ не є договором кредиту, а містить лише інформацію, яка зберігає чинність та актуальна з 24.01.2018 по 08.02.2018 і не стосується періоду з 2015 року.

Переглядаючи рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, апеляційний суд враховує наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 і відступити від цих висновків у апеляційного суду відсутні підставі на підставі положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Згідно зазначеної вище постанови, суд касаційної інстанції здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18.11.2020 у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Крім того, у наявній в матеріалах справи анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 березня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 жовтня 2021 року), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Використання ОСОБА_1 кредитної картки та часткове повернення ним коштів не свідчить про те, що він знав і розумів, як це передбачено вимогами законодавства, умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування процентів, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми нарахованих процентів за порушення зобов`язань перед банком в сумі 1981,86 грн.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач кошти отримав, користувався ними, періодично здійснював погашення кредитної заборгованості, проте у встановлені строки не повернув кошти, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, оскільки наданий розрахунок містить інформацію про первісний бажаний розмір отриманих коштів, подальші зміни з врахуванням погашення, суму боргу, яка була не сплачена, термін дії картки також підтверджено довідкою.

Відповідно до наданого відзиву на апеляційну скаргу відповідач стверджує, що ним сплачувались кошти на погашення основної суми позики на загальну суму 31039,60 грн та 8795, 91 грн кошти на погашення суми процентів за позикою, разом з тим не погоджується з діями банку щодо розподілу коштів сплачених ним на погашення кредиту, з врахуванням наведеного спростованими є висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка відповідачем не спростована.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на спростування розрахунку заборгованості за тілом кредиту та розміру такої заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк»» та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.03.2015 в розмірі 9385,49 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов частково (на 82,6%), відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1875,02 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2812,53 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2022 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) 9385 грн (дев`ять тисяч триста вісімдесят п`ть) 49 коп. заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; ) 1875,02 грн у відшкодування сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 2812,53 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 09.06.2022.

Головуючий Судді :