РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Юзопольського С.В.

(Справа № 285/5981/21, провадження у справі № 2/0285/197/22)

розглянув у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої здоров`ю фізичної особи,-

В С Т А Н О В И В:

16.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Українська Залізниця" в якому просить стягнути на його користь 70 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.06.2020 року на 324 км.+249 м. пікет № 2 поблизу с. Вершниця Новоград-Волинського району пасажирський поїзд № 749 сполученням Київ-Івано-Франківськ скоїв наїзд на ОСОБА_1 , який внаслідок цього отримав важкі травми. За даним фактом 08.06.2020 року було внесено відомості до ЄРДР. Постановою слідчого Новоград-Волинського ВП від 31.08.2020 року кримінальне провадження було закрито. Внаслідок вказаних події позивачу завдано моральної шкоди та сильних душевних страждань яку він оцінює у розмірі 70 000 грн. Оскільки шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача з даним позовом до АТ «Українська залізниця».

16.12.2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки обставини викладені позивачем у позовній заяву не підтверджуються конкретними фактами, що мають відношення до справи. На його думку відсутні підстави для відшкодування моральних та душевних страждань, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю Ат "Українська Залізниця".

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши усні пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 07.06.2020 року на 324 км.+249 м. пікет № 2 поблизу с. Вершниця Новоград-Волинського району пасажирський поїзд № 749 сполученням Київ-Івано-Франківськ скоїв наїзд на ОСОБА_1 , який внаслідок цього отримав важкі травми.

31.08.2020 року слідчим СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області у кримінальному провадженні № 0000496 внесеному до ЄРДР 08.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України, винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу зазначеного кримінального правопорушення (а.с.6-8). Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що в результаті порушення зазначених вимог правил пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження з власної необережності.

07.06.2020 пасажирський поїзд № 749 сполученням Київ-Івано-Франківськ обслуговувався локомотивом серія ЧС4-201 під керуванням машиніста ОСОБА_2 . Вищезазначений локомотив приписаний до виробничого підрозділу "Локомотивне депо Київ-Пасажирський" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (а.с.10).

Відповідно до довідки виробничого підрозділу "Локомотивне депо Київ-Пасажирський" № 105 від 28.07.2021 року ОСОБА_2 з 27.04.1989 року працює у виробничому підрозділі "Локомотивне депо Київ-Пасажирський" регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" та з 26.06.2006 року займає посаду машиніста електровоза по теперішній час (а.с.11).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо)

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання.

Так, встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стало те, що ОСОБА_1 рухався (перебував) у безпосередній близькості з локомотивом серія ЧС4-201, чим порушив пункт 2.5. Правил безпеки громадян на залізному транспорті, затверджених наказом МТ України від 19.02.1998 № 54, яким заборонено пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатись до них на відстань менше п`яти метрів, та пункт 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою КМ України № 437 від 13.07.2016 року, за яким особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях.

Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці.

Отже, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості

Суд бере до уваги, що сам факт отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину і тривалість моральних страждань позивача, перебування його на стаціонарному лікуванні, тривале післяопераційне відновлення, а також сукупність встановлених обставин справи, а саме те, що першу допомогу надали працівники відповідача, дана подія сталась у зв`язку з порушенням Правил безпеки громадян на залізному транспорт пішохода ОСОБА_1 , тому враховуючи вимоги розумності і справедливості вважає за доцільне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача у- 20 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місце знаходження: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, ), про відшкодування моральної шкоди завданої здоров`ю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в дохід держави судовий збір в розмірі 259,42 грн.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 07.02.2022 року.

Головуючий