Провадження № 22-ц/801/116/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 рокуСправа № 127/15135/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Дернової В. В. від 21 жовтня 2021 року,

встановив:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила:

-визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з цим позовом і до досягнення повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неї в розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення з цим позовом і до досягнення дитиною трьох років.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина ОСОБА_4 , запис про батька якого було здійснено на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі СК України) за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові за її вказівкою, оскільки біологічний батько дитини ОСОБА_2 відмовився подавати спільну заяву до органу реєстрації актів цивільного стану. З народження дитина проживає з нею, перебуває на її утриманні, ОСОБА_2 участі в утриманні дитини, її духовному та фізичному розвитку не бере.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягуното з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Стягуто з ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_1 в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн 80 к. судового збору, 7614 грн 00 к. витрат на проведення експертизи та 3405 грн 00 к. витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн 40 к.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за висновком експерта від 28 травня 2021 року № СЕ-19/102-21/3728-БД, ОСОБА_2 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 ; ймовірність даної події складає 99,9999 %. Відповідно, установивши батьківство ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на дитину в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на ОСОБА_1 , як жінку, з якою проживає їхня спільна дитина, у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. Присуджуючи аліменти з часу набрання рішенням законної сили, суд виходив із того, що до цього часу батьківство ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку встановлене не було. Судові витрати у справі суд розподілив пропорційно розміру задоволених позовних вимог, окрім витрат на проведення молекулярно-генетичної експертизи, які повністю поклав на відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення аліментів на ОСОБА_1 та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити, судові витрати розподілити між сторонами порівну.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд як на правову підставу задоволення позову про стягнення аліментів на жінку, з якою проживає дитина, послався на норму права, яка не регулює спірні правовідносини статтю 91 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), якою урегульовано процесуальний порядок виклику свідка у цивільній справі. Зазначав, що пропонував ОСОБА_1 провести тест на встановлення батьківства і в разі підтвердження його батьківства щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вирішення його фінансових питань погоджувався добровільно надавати допомогу на його утримання. Вважав, що вимогу пропорційності через немайновий характер спору дотримано не було, а тому судові витрати підлягають розподілу порівну між сторонами.

ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема приписів статті 79 СК України, та просила змінити рішення в частині визначення початку строку стягнення аліментів на дитину на неї від дня подання позовної заяви.

Відзивів на апеляційні скарги один одного сторони не подавали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а скаргу ОСОБА_1 задовольнити з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2011 року (актовий запис № 4102) матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записана ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_5 (а.с. 7).

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

У шлюбі сторони не перебували та не перебувають.

Згідно з висновком експерта від 28 травня 2021 року № СЕ-19/102-21/3728-БД ОСОБА_2 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 ; ймовірність даної події складає 99,9999 %.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до частини першої третьої статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду; підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦК України; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Установивши на підставі висновку експерта, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про встановлення батьківства, доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції у цій частині апеляційні скарги не містять, як і доводів в частині розміру аліментів на дитину.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо безпідставності стягнення аліментів на ОСОБА_1 .

За змістом частини другої статті 91, частини другої статті 84 СК України, жінка, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком батьком дитини, має право на утримання від нього до досягнення дитиною трьох років.

Оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність у неї права на аліменти від відповідача як батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Помилкове зазначення судом першої інстанції норм ЦПК України замість норм СК України, якими регулюються правовідносини сторін і зміст яких міститься у рішенні суду першої інстанції, носить характер описки і на правильність вирішення спору по суті не впливає.

Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд виходить із такого.

За проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства ОСОБА_2 щодо малолітнього ОСОБА_3 позивачка сплатила 7614 грн 00 к., ця експертиза була призначена для підтвердження саме немайнової вимоги встановлення батьківства, яка задоволена судом повністю, а тому суд першої інстанції правильно поклав ці витрати на відповідача відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Решта витрат, зокрема на правничу допомогу адвоката, які позивачка понесла в розмірі 6810 грн 00 к., суд поділив порівну між сторонами пропорційно до задоволених вимог відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України.

Разом з тим, погодитись із висновокм суду про початок строку стягнення аліментів з часу набрання рішенням законної сили не можна з огляду на таке.

Частина перша статті 79 та частина перша статті 191 СК України містять імперативний припис про присудження аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Це узгоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, зокрема максимального врахування інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, засад справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини 8, 9 статті 7 СК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що виникнення права на утримання дитини та жінки, яка її народила, від батька дитини, з яким жінка не перебуває у шлюбі, закон пов`язує виключно з фактом народження дитини, а не з фактом юридичного оформлення батьківства.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення часу, з якого присуджено аліменти, визначивши його від дня подання позовної заяви щодо аліментів на дитину і дня подання заяви про зміну предмета позову щодо аліментів на позивачку (з дати заявлення кожної з вимог)

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року змінити.

Визначити початок строку стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня звернення до суду з 16 липня 2020 року та на користь ОСОБА_1 з 15 вересня 2020 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

(Повний текст судового рішення виготовлено 04 лютого 2022 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: Т. Б. Сало

Т. М. Шемета