Справа №718/373/22
Провадження №2/718/107/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої-судді Мінів О.І.,

секретаря судових засідань Анучкіної О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу № 718/373/22 за позовною заявою Акціонерного Товариства «Альфа Банк», представником якого є Ременюк Тетяна Олександрівна (місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська,100) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном, -

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача АТ «Альфа Банк» - Ременюк Т.О. звернувся 11.02.2022 до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном (а.с.2-40).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказують, що позивачу належить на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 190,4 кв.м., житловою площею 87,3 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Таке право за позивачем було зареєстроване відповідно до договору іпотечного кредиту №63, відповідно до якого, Банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 63000,00 Євро. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №63, ОСОБА_1 як «Іпотекодавець» передав в іпотеку вказаний житловий будинок. Оскільки ОСОБА_5 не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору АТ «Альфі-Банк» звернув стягнення на квартиру «Іпотекодавця», на підставі ст.37 ЗУ «Про іпотеку» та звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора. Так, державний реєстратор Козлова Н.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.04.2021 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.04.2021 №253792796, зареєстровано право власності за АТ «Альфа-Банк».

Зазначає те, що згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрований осіб у житловому приміщенні, яке знаходиться в АДРЕСА_1 власником якої є АТ «Альфі-Банк», зареєстровані: ОСОБА_1 ,1974 р.н., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, шляхом надіслання вимоги про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання в квартирі, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися, а тому такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном.

Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком, загальною площею 190,4 кв.м., житловою площею 87,3 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Представник відповідачів ОСОБА_6 04.04.2022 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказує, що право власності на іпотечне майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 до ухвалення кредитного договору, тобто будинок придбаний не за кредитні кошти, тому до спірних правовідносин суд має застосувати положення ст. 109 ЖК УРСР в частині заборони виселення без надання іншого жилого приміщення. Позовна заява не містить жодної інформації про надання іншого жилого приміщення відповідачам одночасно із вирішенням судом заявлених вимог. Крім того, новий власник спірного будинку АТ Альфа-Банк знав про зареєстрованих в будинку осіб, про наявність прав відповідачів на користування спірним житлом при набутті права власності. Відтак відсутні підстави для визнання відповідачів втратившими право на користування жилим приміщенням на підставі ст. 391 ЦК України. Звертав суду увагу і на те, що пунктом 5-2 розділу 6 Закону України «Про іпотеку» зупинено дію статті 40 у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є рішення про звернення стягнення на такі об`єкти на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. (а.с.51-54)

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

14.02.2022, на виконання вимог ст. 165 ЦПК України судом зроблено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

09.03.2022 судом отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42-45).

Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області Мінів О.І. від 10.03.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.04.2022 (а.с.47).

04.04.2022 представником відповідачів ОСОБА_7 скеровано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні вимог за безпідставністю.

04.04.2022 ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області залучено до розгляду справи заінтересовану особу Службу у справах дітей та сім`ї Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області. (а.с.65)

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.04.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.05.2022, яке відкладено на 06.06.2022 (а.с.86-87)

Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося.

19.05.2022 представник АТ «Альфа-Банк» Матвійчук М.З. скерував на адресу суду письмові пояснення по справі, в яких вказує на те, що у випадку набуття права власності на нерухомість, у передбачений законом спосіб, новий власник вправі вимагати від осіб, які проживають та користуються таким майном усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном, в тому числі шляхом звернення з позовом до суду, а тому вважає що позов підлягає задоволенню (а.с.106-110)

06.06.2022 представник АТ «Альфа-Банк» Матвійчук М.З. скерував заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с.141)

06.06.2022 представником відповідачів Дубіцьким А.В. скеровано до суду клопотання про зупинення провадження у справі №718/373/22 до вирішення цивільної справи 718/1655/21 в суді касаційної інстанції та/або про відкладення судового засідання, судом в задоволенні якого відмовлено у судовому засіданні за його безпідставністю.

Представник Служби у справах дітей Мамаївської с/р 06.06.2022 скерувала заяву про розгляд справи у відсутності представника та просила долучити до матеріалів справи рішення виконкому Мамаївської с/р №105/4 від 29.04.2022 та висновок органу опіки та піклування щодо недопустимості визнання неповнолітню ОСОБА_4 , 2004 р.н. такою, що втратила право користування житловим будинком, з метою недопущення порушення житловим прав та інтересів неповнолітньої дитини. (а.с.137-140)

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Судом ухвалено відмовити у задоволенні клопотання сторони відповідача про відкладення, зупинення та перейти до розгляду справи по суті.

Так, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що між АКБ «Укрсоцбанк », правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір відновлювальної кредитної лінії №63, відповідно до якого позичальнику надавали грошові кошти у розмірі 63 000,00 Євро окремими частинами, зі сплатою 15% річних за кредитом та комісії, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 30.07.2023року на умовах, визначених цим Договором (а.с.7-14)

Також між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , яка виступає майновим поручителем за забов`язанням ОСОБА_5 , 31.07.2008 р. укладено іпотечний договір, за яким іпотекодавці передають в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Договором відновлювальної кредитної лінії №63 від 31.07.2008р., наступне нерухоме майно: житловий будинок літ.А, цегла, загальною площею 190,40 кв.м., житловою площею 87,30 кв.м., літня кухня літ.Б, цегла, сарай літ.В, цегла,сарай літ.Г, шифер, криниця №1, бетон, огорожа №2,3,4 метал, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності на підставі: рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області , справа №2-851/2005 від 04.05.2005р., зареєстрованого в Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації 10.05.2008 р.. порядковий номер 10713121; Договору про встановлення часток у спільній сумісній власності, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Гандабурою Г.П. від 18.07.2008, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації 22.07.2008 р., порядковий номер 10713121; Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації №19616621 від 22.07.2008 р., реєстраційний номер 10713121, номер запису 317 в книзі 2 ст.40; Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації за №19617057 від 22.07.2008 року реєстраційний номер 10713121, номер запису 317 в книзі 2 ст.40; Згідно довідки №1343 Стрілецькокутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 18.07.2008, виданої ОСОБА_5 , про те, що земельна ділянка площею 0,24 га, яка належить Стрілецькокутській сільській раді, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надана в користування: 0,14 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,10 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.15-16)

Акціонерним товариством «Альфа Банк» набуто право власності на предмет іпотеки шляхом позасудового звернення стягнення в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Позивач набув право власності на будинок загальною площею 190,40 кв.м., житловою площею 87,30 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21ю04.2021 № 253792796, було зареєстровано право власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», а саме на: будинок загальною площею 190,40 кв.м., житловою площею 87,30 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.18-19)

Відповідно довідки Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №5-777 від 22.06.2021, виданої ОСОБА_1 про те, що вона та її діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , з дня народження по даний час (а.с.17)

17.11.2021 Акціонерним товариством «Альфа-Банк» направлено вимогу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с.20-24)

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05.04.2022, у справі №718/1655/21 відмовлено у позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до АТ «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус ЧМНО Козлова Н.О. про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування записів про державну реєстрацію обтяжень. (а.с.118-130).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Предметом позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк», тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком за адресою АДРЕСА_1 , зняття з реєстраційного обліку.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувало свої вимоги, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» зазначало, що набуто право власності на предмет іпотеки - будинок за адресою АДРЕСА_1 , згідно із застереженням в іпотечному договорі, колишній власник ОСОБА_1 та члени її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжують користуватися будинком, створюють перешкоди у здійснені власником Акціонерним товариством «Альфа Банк» права користування та розпорядження нерухомим майном.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Не заслуговують на увагу посилання Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в письмових поясненнях на те, що положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу Української РСР не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Вимога Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, їх виселення.

Проте, таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року, справа № 753/72/17.

Оцінка суду

Судом встановлено, що право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на підставі іпотечного застереження.

За змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору від 31.07.2008 укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно, що складається: житловий будинок літ.А, цегла, загальною площею 190,40 кв.м., житловою площею 87,30 кв.м., літня кухня літ.Б, цегла, сарай літ.В, цегла,сарай літ.Г, шифер, криниця №1, бетон, огорожа №2,3,4 метал, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності на підставі: рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області , справа №2-851/2005 від 04.05.2005р., зареєстрованого в Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації 10.05.2008 р.. порядковий номер 10713121; Договору про встановлення часток у спільній сумісній власності, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Гандабурою Г.П. від 18.07.2008, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації 22.07.2008 р., порядковий номер 10713121; Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації №19616621 від 22.07.2008 р., реєстраційний номер 10713121, номер запису 317 в книзі 2 ст.40; Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації за №19617057 від 22.07.2008 року реєстраційний номер 10713121, номер запису 317 в книзі 2 ст.40; Згідно довідки №1343 Стрілецькокутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 18.07.2008, виданої ОСОБА_5 , про те, що земельна ділянка площею 0,24 га, яка належить Стрілецькокутській сільській раді, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , надана в користування: 0,14 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,10 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.15-16)

Отже, предмет іпотеки придбано не за рахунок кредиту, тому виселення можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», останнє було обізнано про наявність обтяжень спірного будинку, який належав на праві спільної сумісної власності іпотекодавцям ОСОБА_5 (позичальник) та ОСОБА_1 (майновий поручитель) їх проживання з членами сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у будинку та наявність у них відповідних речових прав.

Банк мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою, а також мав усвідомлювати, що права власника будинку АДРЕСА_1 обмежуються у зв`язку із наявністю прав осіб, які мають право користування зазначеним будинком.

Наявність права осіб, місце проживання яких зареєстровано у набутому Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на підставі іпотечного договору будинку, обмежує право останнього на користування майном. Частина друга статті 109 ЖК УРСР на час реалізації прав іпотекодержателя містила заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо будинок придбана не за рахунок коштів, отриманих у позику.

Таким чином, іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірним будинком і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у будинку й право користування житлом.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19).

Подібні висновки висловлені Верховний Судом у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 640/15833/16-ц, провадження № 61-44536св18.

Можна зробити висновок, що держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. Вказана обставина обумовлена тим, що фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) вказала, що вважає правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону № 898-IV та статті 109 ЖК Української РСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, законним та обґрунтованим, цей висновок враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року, справа № 753/72/17 дійшов висновку, що колишні власники та особи, які проживають у житлі, яке придбано за їх кошти та передано в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень статті 109 ЖК Української РСР мають право на користування таким житлом до моменту виселення із надання їм іншого постійного житла.

Підставою для відмови в позові про виселення є відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, оскільки суд не має повноважень визначати на власний розсуд до якого іншого житлового приміщення має бути виселений мешканець квартири, що є предметом іпотеки, на який звернуто стягнення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 219/4394/16-ц.

Банк, ініціювавши питання про визнання ОСОБА_1 з членами сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, не вказав у позовній заяві іншого житлового приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК Української РСР має бути надане особам одночасно.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком за адресою АДРЕСА_1 , та зняття з реєстраційного обліку до моменту їх виселення із надання іншого постійного житла.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41,45 Конституції України, ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст.16,316-317,319,321, 386, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 12, 76-83, 223, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного Товариства «Альфа Банк», представником якого є Ременюк Тетяна Олександрівна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне Товариство «Альфа Банк», місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська,100 .

Відповідач: ОСОБА_1 , 1974 року народження, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.06.2022.

Суддя: О.І. Мінів