Справа 556/1332/21
Номер провадження 2/556/39/2022

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2022 року. смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.

при секретарі Кужіль Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованост,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості у сумі 25 216 грн. 14 коп. на підставі кредитного договору №б/н від 12.11.2010 року, та судових витрат в розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору станом на 13.06.2021 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 25 216 грн. 14 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредита в сумі 20484,10 грн., в.т.ч. заборгованість за поточним тілом кредита 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита 20484,10 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 00.00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 4732,04 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 00,00 грн., нарахована пеня 0,00 грн, нарахована комісія 0,00 грн., тому і заявлено АТ КБ «ПриватБанк» позов до суду.

Вказаний позов АТ КБ «Приватбанк» надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 09.06.2021 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 13.08.2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 22 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_1 , подав заперечення на цивільний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі посилаючись на безпідставність та недоведеність заявлених вимог, а також зазначив, що відповідач виконав всі зобов`язання перед банком та погасив кредит.

Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося та заяв до суду не надходило.

В судове засідання представник позивача не з`явився, але в позовній заяві просили розгляд справи проводити у відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені вимоги не визнає в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у запереченні на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 гл.71 Цивільного Кодексу України щодо договору позики.

Судом встановлено наступні обставини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 , звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 12.11.2010 року.

Відповідно до підписаної заяви та як наслідок укладеного договору № б/н від 12.11.2010 року, ОСОБА_1 , отримав кредит у розмірі 8000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У кінці формуляру підписаної відповідачем Анкети-заяви міститься заготовлений банком текст про те, що клієнт погоджується, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, а також правилами користування, основними умовами обслуговування, що знаходяться в рекламному буклеті, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг та погоджується екземпляр такого договору отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua .

Також судом встановлено, що Анкета-заява відповідача ОСОБА_1 , не містяться умов та правил кредитування за допомогою платіжної картки відповідного типу, відсутній номер рахунку, термін дії картки, процентна ставка, відповідальність клієнта тощо.

Згідно довідки яка була приєднана до матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 , було видано картку № НОМЕР_1 за датою відкриття 12.11.2010 року з терміном дії до вересня 2014 року.

За змістом даної довідки, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що Банк встановив відповідачу кредитний ліміт 12.11.2010 у розмірі по 8000,00 грн; 08.10.2014 року, було змінено кредитний ліміт та визначено його розмір - 9,600 грн; 08.10.2014 року, було змінено кредитний ліміт та зменшено його розмір - 9,600 грн; 08.02.2018 року, було змінено кредитний ліміт та збільшено його розмір - 15,000 грн; 05.01.2021 року, було змінено кредитний ліміт та зменшено його розмір - 0,00 грн;

Однак позивачем у розрахунках задоргованості за договором №б/н від 12.11.2010 року, який доданий до позовоної заяви так і у додаткових довідках жодним чином не відображено рух коштів по картковому рахунку відповідача № НОМЕР_1 за піріод з 12.11.2010 року по 08.10.2014 року та не зазначено які кредитні ліміти було встановлено в дані періоди.

За змістом іншої довідки, яка була приєднана до матеріалів справи вбачається що ОСОБА_1 , було видано картку № НОМЕР_1 за датою відкриття 12.11.2010 року з терміном дії до вересня 2014 року. А також ряд інших карток, а саме: НОМЕР_2 датою відкриття 19.11.2010 року з терміном дії до вересня 2014 року, НОМЕР_3 датою відкриття 08.10.2014 року з терміном дії до листопада 2017 року, НОМЕР_4 датою відкриття 24.09.2014 року з терміном дії до квітня 2018 року, НОМЕР_5 датою відкриття 21.10.2017 року з терміном дії до жовтня 2021 року.

Однак позивачем у розрахунках задоргованості за договором №б/н від 12.11.2010 року, які додані до позовоної заяви так і у додаткових довідках жодним чином не відображено яким чином ці картки стосуються відповідача.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З наданої позивачем виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач користувався коштами банку за рахунок кредитного ліміту у власних споживчих цілях шляхом зняття готівки, здійснення покупок, оплати послуг, комісії тощо.

Вже після вересня 2014 року відповідач припинив користування кредитними лімітом у споживчих цілях, а лише продовжив вносити платежі у довільному розмірі та порядку на погашення кредитної заборгованості, яка невпинно зростала за рахунок відсотків, пені, страхових платежів за кредитним лімітом, комісії.

Аналіз виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості свідчить про те, що Банк до використаних відповідачем коштів відніс не лише ті суми, які фактично використала споживач, а й списані Банком за рахунок кредитного ліміту щомісячні відсотки, страхові платежі за користування лімітом, комісія, сформувавши в такий спосіб так зване тіло кредиту, на яке в кожному наступному місяці знову нараховував відповідні відсотки та інші платежі.

З наданого розрахунку заборгованості судом не представлялося можливим встановити повну історію кредитування оскільки даний розрахунок відображений лише з 08.10.2014 року.

Позивач вважає таке виконання грошового зобов`язання неналежним та просить суд стягнути з відповідача наступну заборгованість: за тілом кредита в сумі 20484,10 грн., в.т.ч. заборгованість за поточним тілом кредита 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита 20484,10 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 00.00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 4732,04 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 00,00 грн., нарахована пеня 0,00 грн, нарахована комісія 0,00 грн.,. А всього до стягнення: 25 216 грн. 14 коп.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України ).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Встановивши зміст спірних правовідносин та дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що Анкета-заява відповідача ОСОБА_1 , подана ПАТ КБ ПриватБанк від 12.11.2010 року за своїм змістом є заявкою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, тобто висловлення особою свого бажання стати клієнтом Банку.

При цьому, у цій Анкеті-заяві не містяться умови та правила кредитування за допомогою платіжної картки відповідного типу, процентна ставка, відповідальність клієнта тощо.

Виходячи з таких обставин, у суду є обґрунтовані сумніви, що саме додані до позову та розміщені на офіційному вебсайті АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок боргу, відповідача ОСОБА_1 , розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету.

Роздруківка із сайту позивача Тарифів а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України .

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Враховуючи, що всього відповідач ОСОБА_1 , користувався коштами Банку у своїх споживчих цілях з 12.11.2010 року по вересень 2014 року та у цей період фактично використані кредитні кошти повернув Банку довільними платежами, внесеними та зарахованими позивачем на погашення кредиту, суд вважає несправедливим стягнення з відповідача на користь Банку ще 25 216 грн. 14 коп., як того просить позивач, сформувавши так зване тіло кредиту за рахунок нарахованих за накопичувальним підсумком щомісячних відсотків, пені, страхових платежів кредитного ліміту та комісії, про порядок та умови нарахування яких відповідач не був ознайомлений належним чином.

Отже в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, з огляду на їх не доведення належними та допустимими доказами.

Інший висновок гуртувався б на припущеннях та не відповідав би з`ясованим обставинам справи, а також принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 гривні, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими, але у задоволенні позову суд відмовляє повністю, у розподілі судового збору слід також відмовити повністю.

Отже, керуючись статтями 2, 19, 23, 34, 42-44, 49, 76-101, 120-132, 133-142, 174-183, 217-248, 258, 259, 263-265, 268, 273, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.11.2010 року, у розмірі 25 216,14 грн відмовити.

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" у розподілі судових витрат у вигляді судового збору розмірі 2270,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.В. Іванків

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д., .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_6 ), мешканець АДРЕСА_1