Справа №464/4473/20
пр № 2-з/464/66/22
У Х В А Л А

09 червня 2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Борачка М.В.,

секретар судового засідання Мерза Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати нерухоме майно будівлю піл літ. Ш-1, загальною площею 669,6 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 і розташована на земельній ділянці площею 1,4171 га, кадастровий номер :02:005:0128, спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і поділити між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спільне майно подружжя, виділивши ОСОБА_1 у власність в натурі Ѕ частину будівлі під літ. Ш-1, загальною площею 669,6 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 і розташована на земельній ділянці площею 1,4171 га, кадастровий номер :02:005:0128.

02 червня 2022 року до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно будівлю під літ. Ш-1, загальною площею 669,6 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 101.

Заяву мотивує тим, що відповідач неодноразово звертався без її відома до Львівської міської ради з метою оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне їм нерухоме майно, а саме будівля під літ. Ш-1, загальною площею 669,6 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Крім того, 22.05.2020 відповідач вчинив дії щодо внесення відомостей до реєстру нерухомого майна в частині визначення часток спільного майна. Відтак, вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист її прав або інтересів.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 вищезазначеної Постанови постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, у заяві позивач просить накласти арешт на нерухоме майно будівлю під літ. Ш-1, загальною площею 669,6 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 101, мотивуючи тим, що відповідач може відчужити її іншим особам.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер будівлі під літ. Ш-1, загальною площею 669,6 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 101. Підставою для державної реєстрації слугував договір про поділ будівель, серія та номер : 553, виданий 03.06.2016.

Зі змісту п.2 договору про поділ будівель від 03.06.2016 вбачається, що ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 47/50 часток у праві власності на будівлі під літ.Ш, літ.З-1 та літ І-1, загальною площею 709,6 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1,4171 га, кадастровий номер якої :02:005:0128, що підтверджується договором купівлі-продажу будівель, посвідченого 05 грудня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Таким чином договір про поділ будівель від 03.06.2016 містить посилання на первинний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2014, котрий був укладений відповідачем під час шлюбу.

Предметом поданого позову є поділ спільного майна подружжя набутого під час шлюбу, зокрема будівлі під літ. Ш-1, загальною площею 669,6 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Так згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до п.4.2 глави І Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Таким чином, відповідно до положень ст.65 СК України, відповідач ОСОБА_2 може розпорядитись спірною будівлею лише за згодо позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 не навела достатніх підстав щодо необхідності забезпечення даного позову.

Відтак заява про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повна ухвала суду складена та проголошена 09 червня 2022 року.

Суддя Борачок М.В.