Ухвала

13 червня 2022 року

м. Київ

справа № 629/5229/16-ц

провадження № 61-1446ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року, додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» про розірвання договорів оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівське хлібоприймальне підприємство» (далі - ТОВ «Лозівське ХПП») про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 4,0291 га (кадастровий номер :01:000:0215), площею 5,1075 га (кадастровий номер :01:000:0217) та площею 8,5484 га (кадастровий номер :02:000:0181), цільове призначення - ведення сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області.

На підставі договорів оренди землі від 01 січня 2007 року № 172 (щодо земельної ділянки площею 4,0291 га), № 189 (щодо земельної ділянки площею 5,1075 га) та № 169 (щодо земельної ділянки площею 8,5484 га), він передав зазначені земельні ділянки Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса (далі - ПОСП ім. Щорса), правонаступником якого є ТОВ «Лозівське ХПП», у строкове платне користування строком на 25 років, які зареєстровані в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по Земельних ресурсах» у серпні 2007 року.

Відповідно до пункту 15 договорів оренди одна з умов збереження стану об`єкта оренди - не застосовувати дії, що призводить до зниження родючості земельної ділянки.

Вказував, що відповідач останні п`ять років засіває належні йому земельні ділянки тільки соняшником та пшеницею, що безумовно їх виснажило та призвело до істотного погіршення стану родючості ґрунту.

Посилаючись на невиконання орендарем умов договорів оренди землі, а також порушення норм земельного та екологічного законодавства, зокрема, положень статей 35, 37 Закону України «Про охорону земель», статей 5, 96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 25 Закону України «Про оренду землі», позивач просив достроково розірвати договори оренди землі від 01 січня 2007 року, укладені між ним та ТОВ «Лозівське ХПП».

09 лютого 2017 року ТОВ «Лозівське ХПП» подало відзив на позовну заяву, в якому просило залишити позов ОСОБА_1 без задоволення.

Відзив, з урахуванням доповнень, мотивовано тим, що обстеження спірних земельних ділянок станом на дату укладення договорів оренди не проводилось, отже доводи позивача про порушення норм земельного та екологічного законодавства ґрунтуються на припущеннях. При цьому ТОВ «Лозівське ХПП» вживає агротехнічних заходів у кожній сівозміні та в кожному полі, що підтверджується відповідними копіями актів витрат насіння.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року у зв`язку з реорганізацією ТОВ «Лозівське ХПП» шляхом приєднання до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» (далі - СТОВ «Мрія») змінено відповідача на СТОВ «Мрія».

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року позовні вимоги задоволено. Розірвано договори оренди землі № 172, № 189, № 169, укладені 01 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ПОСП ім. Щорса, правонаступником якого є СТОВ «Мрія». Стягнуто з СТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,21 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 17 827,20 грн та 6 077,50 грн.

Додатковим рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року з СТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 551,21 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в загальному розмірі 23 904,70 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року апеляційну скаргу СТОВ «Мрія» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року, додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

СТОВ «Мрія» у січні 2022 року засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року, додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2022 року касаційну скаргу залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків, а саме визначити та за необхідності доплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2022 року продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги.

У травні 2022 року СТОВ «Мрія» подало до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків, зокрема копії договорів оренди та квитанцію про доплату судового збору у розмірі 1 850,36 грн.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року становить 2 481,00 грн.

Згідно з приписами пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про розірвання договору оренди ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

З наданих на усунення недоліків матеріалів убачається, що розмір орендної плати за три роки становить 147 638,72 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги про розірвання трьох договорів оренди землі від 01 січня 2007 року № 172 (щодо земельної ділянки площею 4,0291 га), № 189 (щодо земельної ділянки площею 5,1075 га) та № 169 (щодо земельної ділянки площею 8,5484 га) на строк 25 років. Відповідно до умов договорів орендна плата за три роки становить 147 638,72 грн.

Таким чином, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилаючись на наявність обставин, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано у чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що господарська діяльність СТОВ « Мрія» внаслідок розірвання договорів оренди земельних ділянок опинилась під загрозою, тому справа має для товариства виняткове значення. Зазначені доводи фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням, відповідно, не свідчать, що справа має для нього виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року, додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» про розірвання договорів оренди земельної ділянки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак