КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/6194/15-ц Головуючий у 1-й інст. - Яровенко Н.О.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4430/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Іжаковського Олега Валерійовича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України, -

В С Т А Н О В И В :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кошарський О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчим листом № 755/6104/15-ц, виданим 25.12.2015 року Дніпровський районним судом міста Києва.

Посилається на те, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києві Кошарського О.В. знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 755/6104/15-ц виданого 19.12.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 436 доларів США, пені - 183 958 грн 01 коп., 3 % річних від суми простроченої заборгованості - 12 567 грн 77 коп., інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 733 грн 86 коп., та суму судового збору - 3 654 грн.

23 червня 2021 року відкрито виконавче провадження. Того ж дня винесено постанову про арешт майна та коштів боржника. Рішення суду до теперішнього часу не виконано, дій щодо його виконання (навіть часткового) не здійснено. Законні вимоги приватного виконавця боржником не виконуються, про об`єктивні причини невиконання не повідомляється, декларацію про доходи та майно приватному виконавцю не подано, за місцем своєї реєстрації не перебуває.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 08 грудня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Іжаковський Олег Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою подання приватного виконавця задовольнити.

Посилається на те, що матеріали справи містять беззаперечні докази ухилення боржника від виконання судового рішення.

Посилається на те, що на запит приватного виконавця щодо перетину боржником державного кордону України, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23.06.2021 року надано відповідь про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перетинає державний кордон України. З довідки вбачається, що такі перетини державного кордону відбувалися боржником досить часто.

Крім того, посилається на те, що ОСОБА_1 , маючи фінансову можливість виїзджати за кордон, не виконує рішення суду про сплату суми заборгованості. Більше того, існує ймовірність невиконання рішення суду взагалі у разі неповернення останнього до України. Тобто, особа має фінансову можливість неодноразово виїзджати за кордон, перебувати там певний проміжок часу, однак, усіляко ігнорувати виконання рішення суду щодо погашення заборгованості за отриманим кредитом. Така поведінка боржника свідчить про умисне ухилення останнього від виконання судового рішення.

Посилається на те, що встановлення обмеження у праві виїзду за кордон - це єдиний спосіб виконати рішення Дніпровського районного суду м. Києва по стягненню заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором.

Посилається на те, що приватним виконавцем було направлено на адресу боржника як постанову про відкриття виконавчого провадження, так і інші процесуальні документи виконавчого провадження про необхідність здійснення необхідних виконавчих дій, що є наявними в матеріалах справи.

Крім того, посилається на те, що виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-УІП, за приписами якої копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не надано належних доказів на підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 28 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 436 доларів США, пені - 183 958 грн 01 коп., 3 % річних від суми простроченої заборгованості - 12 567 грн 77 коп., інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 733 грн 86 коп., та суму судового збору - 3 654 грн (а.с.90-4, т.1).

23 червня 2021 року приватним виконавцем Кошарським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65886023 по виконанню виконавчого листа № 755/6104/15-ц. (а.с. 228, т.1)

23 червня 2021 року приватним виконавцем було винесено постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника. (а.с.236 -239, т.1)

11 серпня 2021 року було винесено постанову про розшук майна боржника. (а.с.240, т.1)

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приватний виконавець вказує, що боржник обізнаний про свої обов`язки та про наявність виконавчого провадження і не вчиняє дій, спрямованих на виконання рішення суду та здійснює дії, що унеможливлюють його виконання.

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, своєчасно з'являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Таким чином, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного/приватного виконавця.

З матеріалів справи не встановлено, що приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не здійснено заходи щодо виходу виконавця за місцем проживання боржника. Також відсутні докази щодо отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника, виклику приватного виконавця.

Тобто, судом правильно встановлено, що приватний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Крім того, не надано приватним виконавцем і будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Оскільки судом не було встановлено, що боржник свідомо ухилявся від виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що 24 червня 2021 року приватним виконавцем на адресу боржника рекомендованим листом було направлено постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 65886023 від 23 червня 2021 року та виклик приватного виконавця про зобов`язання боржника з'явитися до виконавця 18 серпня 2021 року о 10 год 10 хв., та надати відповідні документи і відомості, згідно із зазначеними у виклику переліком, однак ОСОБА_1 у вказаний час та дату до приватного виконавця не з'явився та не виконав законні вимоги приватного виконавця, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки підтвердження отримання листа боржником в матеріалах справи відсутнє.

Крім того, приватним виконавцем не надано та матеріали справи не містять доказів відповідно до приписів статей 76-81 ЦПК України щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження чи будь - якого іншого документу про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено, що боржник був повідомлений про наявність виконавчого провадження та свідомо ухилявся від виконання рішення суду.

Твердження апеляційної скарги про те, що закон не зобов`язує виконавця пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження чи інших документів направлених за адресою божника, що підтверджується висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 643/8028/18 та 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у вказаних постановах переглянуті інші правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця дійшов помилкового висновку про те, що приватний виконавець передчасно звернувся з поданням про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у конституційному праві - праві виїзду за кордон , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Крім того, приватним виконавцем не вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не здійснено заходи щодо виходу виконавця за місцем проживання боржника. Також відсутні докази щодо отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника, виклику приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інших доводів в чому полягає незаконність постановленої ухвали суду апеляційна скарга не містить.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Іжаковського Олега Валерійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий

Судді