Справа № 211/5829/21
Провадження № 2/211/1098/22
02 лютого 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.,
у відсутність сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно,
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд припинити права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно - Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу, посилаючись на заборгованість по аліментам відповідача на утримання їх спільної дитини. В обґрунтування вимог зазначено, що рішенням суду від 10.08.2012 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки його доходу (заробітку) до повноліття дитини. Станом на 30.06.2021 позивач має борг по сплаті аліментів в сумі 134 571,14 грн., постановою державного виконавця від 14.08.2018 накладено арешт на майно боржника, 09.04.2019 винесена постанова про накладення штрафу на боржника в сумі 38 989,79 грн. У зв`язку з відсутністю відповідача в Україні досягнуто усної домовленості щодо передачі його на користь дитини нерухомого майна взамін припинення вимог за аліментів неможливо, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Вона з неповнолітнім сином проживає у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , яка є у спільній сумісній власності відповідача та його матері ОСОБА_4 . Право на проживання в квартирі їй надали власники в 2016 році, однак складається враження, що ні відповідач, ні його мати в Україну не повернуться, а отже аліменти до повноліття дитини вона не отримає. Тому на підставі ст. 190 СК України, просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку.
В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання.
До суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав.
Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 серпня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7 - копія виконавчого листа).
Борг ОСОБА_5 зі сплати аліментів на утримання дитини за період з 20.08.2014 по 30.06.2021 складає в сумі 134 571,14 грн. (а.с. 8 - довідка).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запит до якого зроблено судом за клопотанням позивача, квартира АДРЕСА_1 , належить в тому числі ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності в розмірі 1/6 частки.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
При цьому згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, про що неодноразово зазначалось також Верховним Судом.
Відповідно до частин першої, другої статті 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.
Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за рішенням суду» батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації.
При цьому до укладення даного договору, відповідно до положень статті 8 СК України, застосовуються відповідні норми ЦК України, зокрема розділу ІІ книги п`ятої ЦК України, яка регулює загальні положення про договір.
Частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Нормами статті 190 СК України визначено механізм для набуття дитиною або дитиною і тим з батьків, з ким вона проживає права власності на нерухоме майно за рахунок припинення права на аліменти, зумовлюючи додаткове правове навантаження та урегулювання майнових відносин дитини.
З огляду на наведене договір, передбачений ст.190 СК України, є двостороннім договором, який наділяє правами та обов`язками обидві його сторони.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог, оскільки припинення права власності відповідача на 1/2 частку нерухомого майна з припиненням права на аліменти для дитини можливо тільки за наявності вільного волевиявлення відповідача та у передбачений законом спосіб (нотаріального посвідчення), що узгоджується з положеннями частини першої статті 626 ЦК України, так як свобода договору є однією з загальних засад цивільного законодавства.
Суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що положення Сімейного Кодексу, які встановлюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді стягнення неустойки. Діючим законодавством не передбачена така відповідальність боржника, як можливість позбавлення його права власності на належне йому майно в рахунок заборгованості по аліментах шляхом визнання права на це майно за особою, на користь якої такі аліменти стягуються. Відповідно до положень статті 190 СК України, позивач має можливість запропонувати відповідачу укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно саме на підставі ст.190 СК України.
Крім того, законодавством передбачена можливість у ОСОБА_1 звернутись із позовом для відновлення порушених прав дитини щодо погашення заборгованості за аліментами шляхом звернення стягнення на майно боржника, а не шляхом припинення права власності на таке майно за відповідачем.
При цьому відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), а саме частини другої статті 71 вказаного Закону, за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (частини 1,6 статті 48 Закону № 1404-VIII).
З наведеної норми права вбачається, що у разі порушення прав та інтересів стягувача з приводу наявної заборгованості за аліментами стягнення звертається на майно боржника.
При цьому згідно з частинами першою, третьою статті 57 Закону № 1404-VIII, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цін
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи викладене, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволенні вимог.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.. 365 ЦК України, ст. 190 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 278-279 ЦПК України,суд
в задоволенні вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 02 лютого 2022 року
Суддя Н.Г.Середня