Справа № 503/1561/21
Провадження № 2/503/98/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 17 вересня 2021 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась повернути кошти за телефон в розмірі 9500 грн до 01.10.2021 року, що підтверджується розпискою відповідача. Однак, в зазначений термін відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконала. У зв`язку з чим повивач для захисту своїх прав змушена пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 9500 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору.

11.01.2022 року ухвалою суду (а.с.13-14) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно відповідачу роз`яснено її право подати на адресу суду відзив на позов, а також заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію даної ухвали було надіслано сторонам.

19.01.2022 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив від 19.01.2022 року, в якому остання зазначає, що ОСОБА_3 вона не повинна повертати грошові кошти, вказавши, що весною 2021 року вона зустрічалась з ОСОБА_4 , який подарував їй телефон «Айфон xs», вартість якого складає 12422 грн. Після того як вона посварилась з ОСОБА_4 і запропонувала йому повернути подарунок, на що він відмовився. Після чого, в серпні 2021 року до неї до дому прийшла ОСОБА_1 та вимагала повернути вказаний телефон або грошові кошти за нього, при цьому погрожувала їй, після чого відповідач, злякавшись віддала їй 4000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені нею позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. При цьому, підтвердила ту обставину, що телефон був подарунком зробленим ОСОБА_2 зі сторони її сина - ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог зазначивши, що ОСОБА_4 , який є сином позивача ОСОБА_1 , свого часу подарував їй телефон.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

17.09.2021 року відповідачем ОСОБА_2 було складено розписку про те, що вона зобов`язується повернути кошти за Айфон 10, в розмірі «(12500) (дев`ять тисяч п`ятсот гривень)» до 01.10.2021 року, що підтверджує оригінал згаданої розписки від 17.09.2021 року, доданої позивачем до позовної заяви (а.с.5), яка була оглянута судом в судовому засіданні під час дослідження доказів в ході судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Такий висновок зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у своїй постанові від 11.06.2021 року у цивільній справі № 753/11670/17 (провадження № 61-21701св19).

Відтак, розписка як документ, підтверджуючий боргове зобов`язання, повинна містити умову отримання позичальником в борг коштів з зобов`язанням їх повернення і дату отримання коштів.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку розписці, наявній у матеріалах справи (а.с.5), суд дійшов висновку, що вона не містить відомостей про отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 грошових коштів саме у позику або борг, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним, оскільки вказані грошові кошти відповідач зобов`язалася повернути за річ - телефон «Айфон 10», що має іншу правову природу. В свою чергу, зміст вищевказаної розписки є суперечливим, зокрема в тексті розписки відповідачем цифрами вказано, що вона зобов`язується повернути кошти в розмірі «(12500)», а словами прописано «(дев`ять тисяч п`ятсот гривень)».

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що сторонами у даній справі визнавалась та обставина, що сам телефон «Айфон 10», мова про який йде в розписці від 17.09.2021 року, був подарунком зробленим свого часу на користь відповідача ОСОБА_2 .

Водночас із цим суд не вважає за необхідне та можливе надавати оцінку дійсному правовому характеру правовідносин між сторонами у справі, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відповідності до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог про стягнення боргу за договором позики.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 ;місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_2 ;зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , про стягнення боргу за договором позики.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 04.02.2022 року.

Суддя Д.В. Вороненко