Справа № 127/2966/17
Провадження № 22-ц/801/50/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 рокуСправа № 127/2966/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Якименко М. М.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Піпка А. М. на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Федшинена С. А. від 24 квітня 2017 року,

встановив:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило:

-стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007 у розмірі 331723 грн 35 к.;

-у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007 звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно житловий будинок із прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі кредитного договору від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007 у розмірі 331723 грн 35 к., та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статями 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а саме: шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час виконавчого провадження, але не менше 178417 грн 00 к., що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23 вересня 2011 року та договору відступлення прав вимоги від 23 вересня 2011 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . За кредитним договором ПАТ «ОТП Банк» надало ОСОБА_1 кредит у сумі 10000 доларів США, зі строком повернення до 28 грудня 2018 року. ОСОБА_1 , у свою чергу, зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути ПАТ «ОТП Банк» вказані кредитні кошти у строки, зазначені у кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом у порядку та на умовах, що визначені у кредитному договорі.

Відповідно до пункту 1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися ОСОБА_1 щомісяця у розмірі та строки, визначені кредитним договором.

На підставі пункту 1.9 кредитного договору банк вимагав від позичальниці повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, а також сплати пені та штрафу, однак ОСОБА_1 не виконала таких вимог.

Станом на 20 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становила 5 775,70 доларів США, що еквівалентно 157283 грн 28 к.

Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 1 % від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Станом на 20 вересня 2016 року позичальниці нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 174440 грн 07 к.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений договір іпотеки від 22 січня 2007 року № РCNL-B00/013/2007, відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 передали банку в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок із прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2017 року позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007 в сумі 231600 грн 78 к., яка складається з: 5775,70 доларів США, що еквівалентно 154400 грн 52 к., основний борг та 77200 грн 26 к. пеня за порушення строків погашення кредиту, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно житловий будинок із прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у порядку, передбаченому статтями 39, 41 Закону України «Про іпотеку». Встановлено початкову ціну предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не менше 178417 грн 00 к., що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь банку борг за тілом кредиту та пеня. При цьому розмір пені необхідно зменшити, оскільки нарахована банком пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 174440 грн 07 к. суперечить пункту 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким несправедливими умовами договору є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, тому до стягнення із ОСОБА_1 підлягає 50% від основної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 77200 грн 26 к. Суд також дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2017 року відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Піпко А. М. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, тому що повістку про розгляд справи на 15 год 30 хв. 14 березня 2017 року повернуто до суду у зв`язку «із закінченням терміну зберігання», повістку на 10 год 30 хв. 05 квітня 2016 року та на 12 год 00 хв. 24 квітня 2017 року не вручено у зв`язку, тому що за даними Укрпошти ОСОБА_1 за вказаною адресою не значиться. В суду першої інстанції не було правових підстав для проведення заочного розгляду справи. Крім того, в матеріалах справи відсутня ухвала про заочний розгляд справи.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надало належних доказів в підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості за кредитним договором. ОСОБА_1 здійснила значну оплату коштів за кредитним договором. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підтверджено факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів у заявленій сумі. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надано первинних документів, оформлених у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

ОСОБА_1 була позбавлена можливості заявити в суді першої інстанції про застосування строків позовної давності. Факт, що ОСОБА_1 належно не повідомлена про час і місце розгляду справи, не брала участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви про застосування позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що 22 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № CNL-B00/013/2007, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит а сумі 10000,00 доларів США, зі строком повернення до 28 грудня 2018 року. ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом у порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі.

Згідно з пунктом 1.5.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися ОСОБА_1 щомісяця у розмірі та строки, визначені кредитним договором (а. с. 7 10, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 22 січня 2007 року № РCNL-B00/013/2007, відповідно до якого відповідачі передали банку в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок із прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 19 21, т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23 вересня 2011 року та договору відступлення прав вимоги від 23 вересня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (а. с. 26 40, т. 1).

До кредитного договору між сторонами укладено додатковий договір від 21 вересня 2010 року № 1, додатковий договір від 21 січня 2012 року № 2, додатковий договір від 26 березня 2014 року № 3 (а. с. 11 18 , т. 1).

12 січня 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг» надіслано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007, за якою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі пункту 1.9 кредитного договору вимагало дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів із дати отримання цієї вимоги шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитом у розмірі 6 015,00 доларів США (а. с. 41 44, т. 1).

Станом на 20 вересня 2016 року сума кредитної заборгованості складає 331 723,35 грн, з яких: 5775,70 доларів США, що еквівалентно 157283 грн 28 к., основний борг, 174 440 грн 70 к. ? пеня за порушення строків погашення кредиту (а. с. 45, т. 1).

Відповідно до статей 526, 530, 610 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Вирішуючи питання про розмір заборгованості ОСОБА_1 апеляційний суд виходить із того, що 26 березня 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007, у пункті 2.1.2 якого сторони домовилися викласти графік платежів у новій редакції (Додаток № 1 до цього додаткового договору).

Згідно з графіком платежів, який є Додатком № 1 до додаткового договору № 3 до кредитного договору від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007, (а. с.18, т. 1), заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 26 березня 2014 року становить 6756,69 доларів США.

У матеріалах справи містяться квитанції про сплату ОСОБА_1 грошових сум на погашення заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007 (а. с. 198 216, т. 1), у тому числі за період, починаючи із 26 березня 2014 року (9 квитанцій), що згідно з Додатком № 3 до висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 29 жовтня 2020 року № 5247/20-21 становить 980,99 доларів США (а. с. 71, т. 2).

Отже, розмір боргу з основного зобов`язання (по тілу кредиту) становить 5775,70 доларів США (6756,69 доларів США - 980,99 доларів США), як правильно визначив позивач при зверненні до суду та суд першої інстанції.

Доказів, які б спростовували такий розрахунок, відповідачами не надано, окрім квитанції про сплату 22 грудня 2021 року 1500 грн 00 к. (яка має бути врахована судом апеляційної інстанції при визначенні остаточної суми боргу).

Разом з тим, з визначеним позивачем та судом першої інстанції розміром пені погодитись не можна з огляду на таке.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно зі статтею 31 ЦПК України 2004 року сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

Згідно з частинами першою четвертою статті 76 ЦПК України 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Як видно з матеріалів справи повістки про виклик відповідачів до суд повертались один раз із відміткою про закінчення терміну зберігання, двічі з відміткою про те, що вони «не значаться за вказаною адресою», що суперечить даним про реєстрацію їх місця проживання. Отже суд першої інстанції не мав підстав вважати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таким, що були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому з урахуванням заяви про застосування позовної давності, викладеної в апеляційній скарзі, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Так, 12 січня 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг» скориставшись передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України правом шляхом надіслання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2007 року № CNL-B00/013/2007 у повному обсязі змінило строк виконання зобов`язання за договором. Отже, обов`язок погасити заборгованість за договором виник у ОСОБА_2 18 лютого 2015 року (через тридцять днів з часу отримання зазначеної вимоги), відповідно річний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки по останньому зі щомісячних платежів закінчився у березні 2016 року, а з позовом ТОВ «ОТП Факторинг» звернулось 10 лютого 2016 року, а тому вимоги щодо стягнення пені заявлено після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Вирішуючи питання по суті позовних вимог апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною четвертою статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL-B00/013/2007 від 22 січня 2007 року становив на час звернення з цим позовом 5775,70 доларів США (64350 грн 43 к. за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи апеляційним судом), відповідно розмір боргу ОСОБА_1 за вирахуванням 1500 грн 00 к., сплачених 22 грудня 2021 року складає 162850 грн 43 к., що очевидно не є співмірним з вартістю предмета іпотеки житлового будинку із прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , яка згідно з висновком експерта Вінницької торгово-промислової палати Кацан Н. Є. № ОС-442 від 21 грудня 2021становить 1110632 грн 00 к. або 40760 доларів США (а. с. 19 59 т. 5).

Отже, виходячи із основних засад цивільного судочинства, зокрема пропорційності (пункт 6 частини третьої статті 2 ЦПК України), що означає необхідність досягнення балансу інтересів сторін при ухвалені судового рішення, зокрема з тим аби захист порушеного права позивача не становив непропорційно надмірний тягар для відповідача, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Предметом позову може бути як одна так і кілка пов`язаних між собою (таких, що виникають з одних і тих же підстав (обставин)) позовних вимог.

Звертаючись до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило: стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № CNL-B00/013/2007 від 22 січня 2007 року в розмірі 331723 грн 35 к.; в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № CNL-B00/013/2007 від 22 січня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно житловий будинок із прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стаття 1 ЦПК України у редакції 2004 року визначала завданнями цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом установлює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2).

Отже, як на час вирішення справи судом першої інстанції, так і на тепер суд повинен забезпечити справедливий розгляд справи аби порушене право, за захистом якого звернувся позивач, не залишилось не захищеним, а його порушник не уникнув би виконання зобов`язання і таким чином безпідставно не збагатився за рахунок потерпілої особи.

Таким чином, з урахуванням змісту позовних вимог та приписів статей 526, 530, 610 ЦК України, апеляційний суд прийшов до висновку, що ефективним способом захисту прав позивача, який забезпечить справедливий баланс інтересів сторін буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу за тілом кредиту в розмірі 162458 грн 26 к. (5775,70 доларів США, що становить 163958 грн 26 к. за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи апеляційним судом, за вирахуванням 1500 грн 00 к., сплачених 22 грудня 2021 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Піпком А. М., задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2017 року скасувати і постановити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 5724 (п`ять тисяч сімсот двадцять чотири) долари 09 центів США, що за кусом НБУ становить 162458 (сто шістдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн 26 к. боргу за кредитним договором № CNL-B00/013/2007 від 22 січня 2007 року.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28д, .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 .

(Повний текст судового рішення виготовлено 04 лютого 2022 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: Т. Б. Сало

М. М. Якименко