ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/1953/21 Номер провадження 22-ц/814/1583/22Головуючий у 1-й інстанції Труханович В.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» про стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Труханович В.В., в м.Харкові, зі складанням повного тексту 26.10.2021 року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що 20.11.2020 року відповідно до наказу Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» № 136-К її було звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного постачання за власним бажанням. Проте, остаточний розрахунок підприємства з позивачем був проведений не в день звільнення, а лише 24.12.2020 року. Просила стягнути з відповідача заборгованість в сумі 21 833,1 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.11.2020 року по 24.12.2020 року (включно) у розмірі 16 738,71 грн., без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення оскаржив директор Державного підприємства «Харківський автомобільний завод», який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції «стягнути з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 24.11.2020 року по 24.12.2020 року (включно) у розмірі 13 474,66 грн. без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору».

Вважає, що судом першої інстанції помилково визначено суму до стягнення в розмірі 16 738,71 грн. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, адже після виплати ДП «Харківський автомобільний завод» вказаної суми і сплати всіх обов`язкових платежів, ОСОБА_1 отримає 13 474,66 грн., що на їх думку, буде неналежним виконанням судового рішення і порушення норм чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Розпорядженням Верховного суду України від 25.03.2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Харківського апеляційного суду. Справу передано на розгляд до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» № 136-К від 20.11.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного постачання за власним бажанням (а.с. 53).

Згідно з довідкою про середню заробітну плату ОСОБА_1 , видану ДП «Харківський автомобільний завод», середньомісячна заробітна плата становить 15 647 грн., середньоденна 727 грн., остаточний розрахунок з ОСОБА_1 проведений 24.12.2020 року (а.с. 55).

Районний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.199 року, розрахувавши суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 в абз. 5 п. 6 передбачено,що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку зменшується на суму податків і зборів.

Вказаний висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року справа № 359/10023/16.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року справа № 180/683/13-ц).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Виходячи з вказаного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.06.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна