ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2333/22 Справа № 175/2684/21 Категорія 39 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року про повернення заяви позивачеві

у справі за позовом ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Любов Віталіївна, про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі положень ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем у визначений ухвалою суду строк не виконані вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного суду та Європейського суду з прав людини з питання щодо зменшення розміру судового збору за подання позовної заяви та доступу до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у визначений ухвалою суду строк, недоліки позивачем не усунуто, а саме не зазначено ціну позову, не надано доказів вартості предмету спору та у повній мірі не сплачено судовий збір.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Так, у порушення вимог цивільного процесуального законодавства України суд першої інстанції не врахував, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2 ст. 185 ЦПК України). При цьому, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (ч. 2 ст. 176 ЦПК України).

Право на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина гарантовано ст. 8 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, 13 липня 2021 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Васильєва П.С. звернувся до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року позов залишено без руху з тих підстав, що позивачем не зазначено ціну позову, не зазначено докази вартості предмету спору та не сплачено судовий збір.

10 вересня 2021 року на виконання вимог ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Васильєвим П.С. надіслано клопотання про усунення недоліків, в якому останній, посилаючись на неможливість сплати судового збору у повному обсязі, просив зменшити розмір судового збору за подання позовної заяви до 908 грн. Крім того подано позовну заяву у новій редакції із зазначенням крім іншого ціни позову із долученням довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року зазначена позовна була повернута позивачеві як неподана. В обґрунтування ухвали суд посилається на те, що у зазначений ухвалою суду строк недоліки позивач не усунув.

Положеннями ч. 2 ст. 176 ЦПК передбачено, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Позивач в уточненій позовній заяві вказав, що на момент пред`явлення позову, ціна позову, тобто вартість спірного майна складає 586,679 грн. 40 коп.

Таким чином, повернення позову з підстав не зазначення ціни позову та не надання доказів його вартості, є безпідставним.

Разом з цим, звертаючись до суду з позовом, одночасно просив звільнити позивача від сплати судового збору з підстав незадовільного матеріального стану, а в подальшому зменшити його розмір.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно визнав апеляційну скаргу неподаною.

У зв`язку із цим суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до норм ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Від правильного вирішення питання про розмір судового збору залежить, у тому числі, можливість особи його сплатити, забезпечивши їй доступ до правосуддя.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

За таких обставин, суд першої інстанції при вирішенні даного питання порушив норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про повернення заяви, порушивши при цьому право позивача на доступ до правосуддя, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова