ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2022 року м. Кропивницький

справа № 384/271/21

провадження № 22-ц/4809/411/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2021 року (суддя Галицький В.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк», Банк) звернулося до Вільшанського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 85 636,02 грн, з яких: основного боргу - 79 790,87 грн, заборгованість по сплаті відсотків - 2 543,07 грн, комісія за РКО - 46,76 грн, пеня - 13,99 грн, 3% річних від прострочених сум по основному боргу - 1 335,46 грн, 3% річних на суму прострочених процентів - 37,41 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення боргу - 1845,58 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків - 22,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 листопада 2018 року між Банком та ОСОБА_2 шляхом підписання останньою заяви про приєднання № 567239312 укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії встановлено кредитний ліміт у сумі 47 850,00 грн, який у подальшому було збільшено до 104 000,00 грн. З 13 листопада 2018 року позичальник почала користуватися кредитними коштами, використовуючи їх на власний розсуд. 28 грудня 2020 року до відділення Банку було надано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Вільшанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, унаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань за користування кредитним лімітом виникла заборгованість перед Банком, що обрахована позивачем станом на день смерті позичальника та складає загалом 85 636,02 грн.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, 12 травня 2021 року позивачем на адресу приватного нотаріуса Вільшанського нотаріального округу Ткачової Ю.О. направлено заяву (претензію до спадкоємців). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №270783556 від 17 серпня 2021 року за померлою ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності наступне майно: земельна ділянка площею 3,8483 га, кадастровий номер :02:000:0344; земельна ділянка площею 0,0472 га, кадастровий номер :50:138:0007; земельна ділянка площею 1,52 га, кадастровий номер :02:000:00513107; 2/5 частини двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до матеріалів спадкової справи, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1 . Однак, вимоги Банку щодо повернення заборгованості спадкоємцем не виконані. Стверджуючи, що кредитор вправі вимагати з відповідача стягнення суми кредитної заборгованості, оскільки обов`язок спадкоємця боржника перед кредитором спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та інших нарахувань за позикою, які виникли до дня смерті спадкодавця в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру успадкованої частки, Банком пред`явлені позовні вимоги до спадкоємиці померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . При цьому, позивач просить поновити пропущений строк для подання позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Відповідно до рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2021 року у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» у даній справі відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємицею померлої ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не отримувалось, а тому майно, яке отримала у спадщину відповідач, чітко не визначене. Враховуючи викладене, на переконання суду першої інстанції, позивач, всупереч ч. 2 ст. 1281 ЦК України, завчасно пред`явив вимоги до відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2021 року, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Посилаючись на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, стверджує, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Зазначене випливає з принципу змагальності цивільного процесу, закріпленого у ст. 81 ЦПК України.

Однак, всупереч положенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України, наведені позивачем у позовній заяві обставини та посилання на висновки Верховного Суду суд першої інстанції до уваги не прийняв та не навів підстав, з яких їх було відкинуто.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Після усунення судом першої інстанції недоліків у оформленні матеріалів справи, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2022 року поновлено АТ «Ощадбанк» строк на апеляційне оскарження рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2021 року; відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

31 березня 2022 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 19 травня 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У відповідності до вимог процесуального закону сторони повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 159-161).

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. На переконання відповідача, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Посилання на норми процесуального права, порушення яких є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, у апеляційній скарзі відсутні (а.с. 162-162а).

У відповіді на відзив скаржник наголошує на тому, що заяву про прийняття спадщини подала лише ОСОБА_1 , інших осіб, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 не встановлено. При цьому, вимоги Банку щодо погашення заборгованості спадкодавця за кредитним договором спадкоємцем не виконані. Вказує, що у позовній заяві було зазначено перелік майна, право власності на яке зареєстроване за спадкодавцем. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутись до нього з вимогою про погашення заборгованості. За викладеного, вважає, що подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає задоволенню (а.с. 165-166).

У поданих до апеляційного суду клопотаннях сторони просять здійснювати апеляційний розгляд справи без їх участі. При цьому, свої правові позиції щодо апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивач і відповідач підтримують у повному обсязі (а.с. 173, 175-176).

Відповідно до ст.268 ЦПК, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

Представником № ТВБВ №10010/0134 ОПЧ смт. Вільшанка Філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 (Клієнт) підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 (а.с. 12).

Шляхом підписання цієї заяви Клієнт приєдналась до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви розміщена на інтернет - сторінці Банку та уклала з Банком Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору.

Сторони погодили, що Банк відкриває на ім`я Клієнта поточний рахунок № НОМЕР_3 в гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі - картка/платіжна картка) за дебетовою-кредитною схемою на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів обслуговування поточних рахунків з використанням платіжних карток, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку.

Підписанням цієї заяви, що є невід`ємною частиною Договору, Клієнт підтвердила, що між нею та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, у т.ч. Договору банківського рахунку та Кредитного договору.

У заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) від 05 листопада 2018 року, яка є складовою заяви на приєднання, Клієнт ініціювала одержання кредиту шляхом відкриття Банком відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № НОМЕР_3 для задоволення споживчих потреб та погодилася з умовами користування кредитом відповідно до умов Договору, підтвердивши укладення між нею та Банком Кредитного договору (а.с. 13).

Відповідно до заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) Клієнту можуть бути встановлені наступні максимальні параметри кредитування: бажаний розмір кредиту - 47850,00 грн; максимальний розмір кредиту - 250000,00 грн; строк кредитування - 60 місяців з можливістю продовження на той самий строк.

У зазначеній заяві сторони передбачили також встановлення Клієнту кредитного ліміту в сумі 47 850,00 грн на строк до 10 листопада 2018 року. Після спливу цього строку сторонами може бути погоджено збільшення встановленого ліміту в межах максимального розміру кредиту. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк дії кредиту подовжується на строк дії платіжної картки.

За положеннями пп. 6.6.1. п. 6.6. заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38% річних за користування кредитними коштами.

Клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом (сплата якої не прострочена), визначеної за звітний період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу, в порядку та на умовах, передбачених договором (п. 6.7. заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії).

Відповідно до змісту п.п. 6.9.- 6.12. датою укладення Кредитного договору є дата підписання цієї заяви уповноваженим представником (працівником) Банку, датою надання кредиту (частин кредиту) є дата використання Клієнтом кредитного ліміту (кредитних коштів. Всі інші умови Кредитного договору містяться в Договорі. Клієнт усвідомлює та погоджується,що дана заява, яка є складовою частиною заяви на приєднання, Договір, розміщений у вільному доступі на інтернет - сторінці Банку та інші документи, які є їх невід`ємними частинами, є Кредитним договором. Підписанням цієї заяви Клієнт підтверджує, що до підписання цієї заяви Банк надав їй, а вона ознайомилась із загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту у додатку до цієї заяви, а також факт отримання у письмовій формі паспорту споживчого кредиту.

Сторонами Кредитного договору підписано також паспорт споживчого кредиту, таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 05 листопада 2018 року, кредитну заяву від 06 листопада 2018 року №158531414, кредитну заяву від 09 листопада 2018 року № 158960471 (а.с. 14-20).

Кредитний ліміт за Кредитним договором було збільшено до 104 000,00 грн, про що Банком та ОСОБА_2 підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 17 лютого 2020 року та кредитну заяву від 19 лютого 2020 року № 810143061 (а.с.21-24).

Банком надано роздруківку витягу з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, датою набрання чинності якого зазначено 22 березня 2017 року (а.с. 25-26).

Відповідно до витягу з нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2019 року № 949), погодженого Національним Банком України 28 листопада 2019 року, організаційно-правовою формою Банку є акціонерне товариство (а.с. 7 ).

Як вбачається з банківської виписки з рахунку Клієнта, ОСОБА_2 користувалася кредитними коштами з 13 листопада 2018 року по 27 листопада 2020 року (а.с. 32-57).

28 грудня 2020 року до Банку була надана копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 18 грудня 2020 року Вільшанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис (а.с. 63).

За доводами Банку, Клієнт свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконувала, у результаті чого станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 за нею рахується заборгованість у сумі 85 636,02 грн, з яких: основний борг - 79 790,87 грн, заборгованість по сплаті відсотків - 2 543,07 грн, комісія за РКО - 46,76 грн, пеня - 13,99 грн, а також нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми основного боргу - 1335,46 грн, 3% річних на суму прострочених процентів - 37,41 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення боргу - 1 845,58 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків - 22,90 грн. До суду першої інстанції надано відповідний розрахунок заборгованості Клієнта за Кредитним договором (а.с. 27-31).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_2 зареєстроване право приватної власності на нерухоме майно: 1) земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0344, площею 3,8483 га; 2) земельну ділянку кадастровий номер :50:138:0007, площею 0,0472 га; 3) земельну ділянку кадастровий номер :02:000:5131, площею 1,5 га; 4) 2/5 частки у праві приватної спільної часткової власності на квартиру, загальна площа - 38,88 кв.м., житлова площа - 24,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64-65).

12 травня 2021 року Банком на адресу приватного нотаріуса Вільшанського нотаріального округу Кіровоградської області Ткачової Ю.О. направлено заяву (претензію до спадкоємців), у якій зазначається, зокрема, що за ОСОБА_2 обліковується прострочена заборгованість у розмірі 82380,64 грн. Кошти на погашення заборгованості за кредитом до Банку не надходять (а.с. 66).

Листом від 18 травня 2021 року № 100/02-14 приватний нотаріус повідомила позивача, що претензія Банку до спадкоємців ОСОБА_2 надійшла 18 травня 2021 року та зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції за № 230/02-14 та в книзі реєстрації спадкових справ. Зазначила, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Вільшанського нотаріального округу Кіровоградської області Ткачовою Ю.О. заведена спадкова справа №44/2021. Претензія Банку буде доведена до відома спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с. 67).

14 червня 2021 року ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вільшанського нотаріального округу Кіровоградської області Ткачової Ю.О. подано заяву про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері ОСОБА_2 . Іншим відомим спадкоємцем заявниця зазначила чоловіка спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 68).

З копії матеріалів спадкової справи №44/2021 судом першої інстанції з`ясовано відсутність інших, крім ОСОБА_1 спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з поданням чоловіком спадкодавця заяви від 14 червня 2021 року про відмову від прийняття спадщини.

Судом встановлено також, що свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не видавалось.

Вважаючи, що права Банку порушені відповідачем, оскільки ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , добровільно не погасила заборгованість останньої за кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Однак, зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент відкриття спадщини), зокрема, із договорів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно з приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачено у ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Законодавством визначено, що у випадку прийняття спадщини відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками (універсальне правонаступництво).

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.

Статтею 1281 ЦК України унормовано, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

За положеннями ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Саме на підставі норм ст. 1282 ЦК України позивач і заявив вимоги до відповідача у цій справі.

Апеляційним судом взято до уваги, що право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Зміст ч.2 ст. 1282 ЦК України дає підстави для висновку, що законом визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги.

У постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц, від 12 травня 2022 року у справі № 577/650/21 суд касаційної інстанції вказав, що ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Тож, Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила ст. 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ж ст. 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Зважаючи на наведене, кредитор вправі вимагати з відповідача стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

При цьому, вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц, від 12 травня 2022 року у справі № 577/650/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц та у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі № 450/2021/15-ц, зазначено, що кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6-ти місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України.

У постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц, від 23 лютого 2022 року у справі № 756/7022/18 зроблено висновок щодо застосування положень ст. 1281 ЦК України і зазначено, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Як було встановлено у даній справі, про смерть позичальниці ІНФОРМАЦІЯ_1 Банк дізнався, отримавши 28 грудня 2020 року копію свідоцтва, що посвідчує відповідний факт. У зв`язку з викладеним, перебіг строку на пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців боржника розпочався 29 грудня 2020 року та тривав до 29 червня 2021 року.

Також встановлено, що у межах строку, визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України, а саме 18 травня 2021 року, Банк звернувся до приватного нотаріуса Вільшанського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ткачової Ю.О. із заявою - претензією до спадкоємцівОСОБА_2 про наявність у останньої простроченої кредитної заборгованості у розмірі 82 380,64 грн.

Таким чином, шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємцівОСОБА_2 , передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, щодо заборгованості на суму 82 380,64 грн Банком не пропущений.

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла її донька - ОСОБА_1 . Зазначена обставина відповідачем не заперечується.

Апеляційний суд зауважує, що Банком у даній справі пред`явлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, обрахованої станом на дату відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1, у загальному розмірі 85 636,02 грн, де: 79 790,87 грн - основний борг, 2 543,07 грн - заборгованість по сплаті відсотків, 46,76 грн - комісія за РКО, 13,99 грн - пеня, 1335,46 грн - 3% річних від прострочених сум по основному боргу, 37,41 грн - 3% річних на суму прострочених процентів, 1845,58 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення боргу, 22,90 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків.

Таким чином, сума пред`явленого позову на 3 255,38 грн перевищує суму пред`явленої Банком до спадкоємців ОСОБА_2 вимоги (85636,02 грн - 82380,64 грн = 3255,38 грн).

Доказів звернення Банку в межах встановленого законом строку до нотаріуса або ж до відповідача з вимогою щодо заборгованості спадкодавця ще додатково на суму 3 255,38 грн матеріали справи не містять, до суду позивачем не надані.

Оскільки у ст. 1281 ЦК України визначені преклюзивні строки пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців боржника, тобто такі, що у будь-якому випадку поновленню не підлягають, суду першої інстанції належало відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог на суму 3 255,38 грн із зазначених підстав.

Зважаючи на правову природу взаємовідносин між Банком і позичальником та виходячи зі змісту заяви (претензії до спадкоємців) Банку, у якій йдеться саме про кредитну заборгованість спадкодавця, апеляційним судом враховано, що загальна сума пред`явлених у позові до стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків за користуванням кредитом (79790,87 грн + 2543,07 грн = 82333,94 грн) є на 46,70 грн меншою, ніж сума заборгованості спадкодавця, зазначена у направленій Банком до приватного нотаріуса заяві - претензії (82380,64 грн - 82333,94 грн = 46,70 грн).

Поміж тим, складовою частиною якого саме виду нарахувань, що разом з тілом кредиту та відсотками за його користування у своїй сумі складають загальний розмір пред`явленої заборгованості, є сума 46,70 грн позивачем не зазначено, тому дана сума не враховується при визначенні розміру стягнення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційним судом враховано, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч.ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Всупереч викладеному, суд першої інстанції фактично ухилився від свого процесуального обов`язку, не перевіривши обґрунтованість наданого Банком розрахунку заборгованості станом на день відкриття спадщини.

З підстав, що наведені вище та враховуючи обставини, які виключають можливість задоволення вимог Банку на суму 3 302,08 грн (3 255,38 грн + 46,70 грн), апеляційним судом встановлюється дійсний розмір вимог Банку щодо тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

Вирішуючи спір у цій частині, колегія суддів виходить з того, що у справі, що переглядається, встановлено та підтверджено матеріалами справи наявність кредитних зобов`язань між Банком та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки у заяві (претензії до спадкоємців) Банком не було визначено строк виконання зобов`язання зі сплати заборгованості, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ч.2 ст. 530 ЦК України щодо виконання зобов`язання у семиденний строк з моменту закінчення шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини та, відповідно, визначення кола спадкоємців.

Отже, відповідач як спадкоємець боржника, якому надіслана претензія-вимога кредитора особисто або через нотаріуса, була зобов`язана задовольнити пред`явлену кредитором вимогу у семиденний строк після закінчення строку на прийняття спадщини.

Виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, ОСОБА_1 вимоги Банку мали бути задоволені протягом семи днів, починаючи з 16 червня 2021 року, тобто у строк до 22 червня 2021 року включно.

Після спливу цього строку, за відсутності виконання спадкоємцем свого обов`язку перед кредитором, Банк мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати стягнення з відповідача суми заборгованості за Кредитним договором, що виникла до дня смерті спадкодавця.

За доводами Банку, позичальниця свої обов`язки за Кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість із тілом кредиту, наявність та розмір якої вбачаються з наданих Банком розрахунку та виписки.

Відповідно до розрахунку заборгованості, 27 листопада 2020 року є останньою датою користування кредитними коштами, після чого заборгованість позичальниці за тілом кредиту станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 81 208,39 грн.

Поміж тим, Банком зараховано у рахунок погашення кредиту платіж у сумі 1 417,52 грн, здійснений 30 грудня 2020 року, тобто вже після смерті позичальниці.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 за тілом кредиту складає 79 790,87 грн (81208,39 грн - 1417,52 грн = 79790,87 грн).

Відповідачем у справі - спадкоємицею позичальниці, не заперечувалися обставини наявності заборгованості спадкодавця перед позивачем, не оспорювався визначений позивачем розмір та не надано доказів на її спростування.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитом, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідна заборгованість позичальниці складала 2 850,62 грн.

Нарахування Банком відсотків за користування кредитом після смерті позичальниці, а саме: 26 грудня 2020 року в сумі 2 290,13 грн та 29 грудня 2020 року в сумі 252,94 грн є безпідставним, а тому на приймається судом до уваги.

Натомість, судом враховано, що у рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитом Банком зараховані платежі, здійснені 28 грудня 2020 року в сумі 1 627,38 грн та 30 грудня 2020 року в сумі 1 223,24 грн.

Оскільки 2 850,62 грн - 1627,38 грн - 1223,24 грн = 0, Банком не доведено у встановлено процесуальним законом порядку наявність заборгованості позичальниці зі сплати відсотків за користування кредитом.

Як вже було зауважено апеляційним судом, у ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

У даній справі, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не дотримався вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, оскільки передчасно, до одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна, пред`явив вимогу до ОСОБА_1 . Судом зауважено при цьому, що майно, яке отримала у спадщину відповідач, чітко не визначене.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Так, за змістом ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1298 ЦК України).

Разом з тим, за нормою ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, від 15 липня 2020 року справа № 645/1566/16-ц.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у ст. 81 ЦПК України, передбачає, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Аналогічні за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20.

Тому, встановивши з наявних у справі матеріалів та матеріалів спадкової справи, що єдиною спадкоємицею померлоїОСОБА_2 є відповідач, твердження суду першої інстанції про те, що не було визначене майно, отримане у спадщину відповідачем, суперечить вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

При цьому, судом першої інстанції фактично проігноровано наявну в матеріалах справи інформаціюз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яка засвідчує право приватної власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, об`єкти якого наведені у державному реєстрі.

За викладеного, апеляційний суд вважає слушними відповідні доводи апеляційної скарги Банку.

Отже, не надавши належної оцінки встановленим фактичним обставинам, суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, а тому з необґрунтованих підстав позбавив кредитора права на задоволення своїх вимог щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором зі спадкоємця боржника.

Разом з тим, встановивши, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , хоча і не отримала свідоцтва про право на спадщину, а позивач пред`явив вимогу стосовно саме кредитної заборгованості до спадкоємця боржника своєчасно, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача підтвердженої належними у справі доказами заборгованості за тілом кредиту у розмірі 79 790,87 грн, але в межах вартості одержаного у спадщину майна.

З наведених апеляційним судом підстав, решта вимог позову Банку задоволенню не підлягає.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Однак, зазначених вимог судом першої інстанції дотримано не було. Допущені судом першої інстанції помилки не можуть бути усунуті апеляційним судом інакше як шляхом скасування оскаржуваного рішення суду та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За викладеного, апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

У порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційним судом здійснюється новий розподіл судових витрат у справі пропорційно розміру задоволених вимог Банку.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2021 рокускасувати.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 79 790,87 грн, але в межах вартості одержаного у спадщину майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 2 111,10 грн та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 166,65 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний