Справа № 304/1040/22 Провадження № 2/304/207/2022
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 червня 2022 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнов В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Прикарпатзахідтранс» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що у період з 16 квітня 2018 року по 05 жовтня 2021 року вона знаходилася у трудових відносинах з ТОВ «Прикарпатзахідтранс», з боку якого була нарахована їй, однак не виплачена заробітна плата у розмірі 28 385 грн, що підтверджується роздруківкою по заробітній платі, що видана їй при врученні трудової книжки. Зазначає, що 05 жовтня 2021 року вона була звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників згідно наказу № 483-ЗВ від 05 жовтня 2021 року, яким також була передбачена виплата вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП та компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 45 календарних днів. Однак, як вказує позивач, в день звільнення її не було письмово повідомлено про нараховані суми, належні при звільненні, а також відповідач не здійснив виплату належних їй коштів, чим грубо порушив ч. 1 ст. 116 КЗпП. Крім цього зазначає, що довідки про заборгованість по заробітній платі та середньомісячну заробітну плату відсутні, оскільки на її неодноразові звернення до відповідача такі довідки їй надані не були. У листопаді 2021 року з метою отримання роз`яснень, вона звернулася на урядову «гарячу лінію», де їй було повідомлено про те, що зазначений суб`єкт господарювання відсутній за вказаною адресою. Відтак вважаючи, що з вини відповідача вона не отримала свою заробітну плату у сумі 28 385 грн, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку за вісім місяців, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості по заробітній платі, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Подана заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України.

Так, позовна заява всупереч вимогам ст. 175 ЦПК України не містить:

1) повного найменування відповідача як юридичної особи, а також зазначення повного місцезнаходження та місця проживання обох сторін, поштовий індекс;

2) зазначення ціни позову, яка відповідно до ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а також обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

3) відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

4) відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

5) зазначення, за наявності, доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, а також зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

6) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Крім цього згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Натомість позивач зазначає, що звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

З даного приводу суддя зазначає таке.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21 зробила висновок, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 КЗпП України мають різну правову природу.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого ч. 2 ст. 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

На вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Таким чином за вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судовий збір сплачується.

Такі ж висновки містяться в ухвалах Верховного Суду від 08 квітня 2022 року у справі № 757/11686/20-ц, провадження № 61-2857ск22 та від 25 квітня 2022 року у справі №142/616/18, провадження № 61-3059ск22.

Враховуючи наведене суддя приходить до висновку, що позивач звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, однак не звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а відтак за другою вимогою майнового характеру, з огляду на відсутність довідки про середньомісячну заробітну плату, позивачу до визначення розміру середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, слід сплатити судовий збір у мінімальному у розмірі 992,40 грн за наступними реквізитами:

номер рахунку (IBAN): UA0007379,

,

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

отримувач: ГУК у Закарпатській області/Перечинська тг/22030101

призначення платежу: судовий збір (ДСА України, 050), код 22030101.

Виходячи з положень ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи наведене суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею такої до суду у новій редакції з врахуванням вимог ст. 175, 177 ЦПК України та зазначених у даній ухвалі недоліків.

Керуючись ст. 175, 177, 176, 185, 258-260 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Прикарпатзахідтранс» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні залишити без руху та надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали, інакше така буде вважатися неподаною та їй повернута.

Ухвала остаточна і не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Суддя: Чепурнов В. О.