Справа № 285/1163/22
провадження у справі № 2/0285/543/22
08 червня 2022 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючої судді Сташків Т.Г.,
за секретаря судового засідання Матвіюк Т.М.,
сторони по справі: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоград-Волинський
за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач 12.04.2022 року звернувся до суду з позовом та просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що він є одноособовим власником будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок з надвірними будівлями належить йому згідно договору дарування від 25.09.2006 року. У вказаному будинку на сьогодні зареєстровані його члени сім`ї: дружина та діти, а також ОСОБА_2 , який не є членом сім`ї та фактично не проживає у будинку. Відповідач зареєстрований в даному будинку ще з 2004 року, тобто ще до моменту набуття позивачем права власності на будинок. З моменту набуття позивачем житлового будинку ОСОБА_2 жодного дня у ньому не проживав. У будинку відсутні його особисті речі. Вказане підтверджується актами обстеження, складеними депутатом міської ради, показаннями свідків. В добровільному порядку відповідача зняти з реєстрації неможливо, оскільки у позивача відсутні відомості про його фактичне місце знаходження. На сьогоднішній час реєстрація в помешканні іншої особи перешкоджає позивачу у користуванні власним майном, позбавляє можливості відчужити своє майно, чим порушуються його права як власника будинку. В порядку усунення перешкод у здійснені ним, як власником, права користування та розпорядження своїм майном просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за вказаною адресою. З метою захисту майнових прав позивач змушений звернутись до суду.
Сторони в судові засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В заяві позивач просив справу розглянути без його участі, наполягав на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечував проти постановлення заочного рішення.
У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні.
Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та позивач в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Так як усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного.
Відповідно до копії нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 25.09.2006 року позивач ОСОБА_1 отримав у дар від ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 та є з вказаної дати одноособовим власником вказаного житлового будинку (а.с. 9-11).
Згідно повідомлення відділу ведення реєстру територіальної громади Центру надання адміністративних послуг міської ради Житомирській області від 05.04.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1976 року народження; ОСОБА_4 , 1982 року народження; ОСОБА_5 , 2004 року народження; ОСОБА_6 , 2010 року народження; ОСОБА_7 , 2017 року народження, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований з 13.02.2004 року)(а.с. 13).
Одночасно згідно акту обстеження від 22.04.2022 року, складеному депутатом Новоград-Волинської міської ради Годун О.В. на підставі пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_2 , 1979 року народження, за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає. Житловим приміщенням не користується, особистих речей не має (а.с. 22).
При вирішенні справи по суті суд застосовує наступні норми права.
Стаття 317 ЦК України вказує, що право власності являє собою право користування, володіння та розпорядження майном.
Згідно зі ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, розпоряджатися житлом на власний розсуд.
Також відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 387 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а захист права власності забезпечується державою.
Забезпечуючи гарант захисту права власності, законодавець надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 71 ЖК України,наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.
Відповідно до правил ст. 72 ЖК України визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Також ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відтак право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника.
Із зазначеного слідує, що ОСОБА_1 , як власник житлового будинку по АДРЕСА_1 вправі усунути порушення свого права власності, яке пов`язане із позбавленням можливості володіння житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у житлі позивача зі згоди попереднього власника; відповідач не є членом сім`ї позивача; відповідач за адресою реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає понад 16 років та не має за вказаному помешканні особистих речей.
Також сторонами не представлено та судом не здобуто жодних доказів того, що відповідачеві чинилися перешкоди у проживанні у житловому будинку по АДРЕСА_1 та докази того, що відповідач протягом останнього року брав участь в утриманні житлового приміщення.
За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що відповідач за зареєстрованим місцем свого проживання не проживає понад 16 років; те, що відповідачеві перешкоди у проживанні за його зареєстрованим місцем проживання не чинилися, суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог позивача.
Також згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»№ 1871-IX від 05 листопада 2021 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.
У пункті 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні`орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття такої особи з місця її реєстрації.
Відтак встановлені підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 76-83, 141, 258-259, 264-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 316, 391, 405 Цивільного кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий) задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за заявою відповідача протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 08.06.2022 року.
Головуюча суддя Т.Г. Сташків