Справа № 165/773/19 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/614/22 Категорія: 76 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України (Нововолинська автошкола ТСОУ) про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 22 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 26 березня 2019 року звернувся в суд з позовом до Нововолинської автомобільної школи товариства сприяння обороні України про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 15.12.2005 працював на посаді інструктора виробничого навчання у Нововолинській автомобільній школі товариства сприяння обороні України. 01 травня 2008 року переведений на посаду майстра виробничого навчання водінню. 26 лютого 2019 року позивачу видано трудову книжку та повідомлено, що він звільнений з посади за власним бажанням 15.02.2019. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки при звільненні йому не видано копії наказу про звільнення, не надано розрахунку сум, належних при звільненні та не здійснено повного розрахунку при звільненні. Зазначає, що його заява про звільнення датована 16.02.2019, резолюція директора підприємства також накладена 16.02.2019, тоді, як його звільнено 15.02.2019. Підписи на всіх документах поставлено не ним, а іншою особою. Просить суд визнати наказ №1 від 15.02.2019 «Про звільнення з роботи» незаконним, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22631,86 грн 86 коп. за період з 16.02.2019 по 29.10.2019 та судові витрати у справі в розмірі 1600 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ Нововолинської автомобільної школи ТСОУ №1 від 15 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 в частині визначення дати звільнення. Вважати датою звільнення ОСОБА_1 16 лютого 2019 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1984,80 грн віднесено за рахунок Держави.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки факту фальсифікації його підпису в особовій картці працівника, що підтверджено висновком експерта від 13.01.2022. Про своє звільнення він дізнався 26.02.2019, його заява про звільнення датована 16.02.2019, а саме звільнення відбулося 15.02.2019. Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 передбачено тільки два випадки в яких суд може змінити дату звільнення, про те ці випадки не мають нічого спільного з цією справою. У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 в справі № 725/3265/18 суд зазначив, ухваливши рішення про зміну дати звільнення, суди неправильно застосували положення частини першої статті 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов?язаний поновити працівника на попередній роботі, а відтак закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни дати звільнення працівника. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що особова картка позивача містить підпис позивача та дату його проставлення - 15.02.2019. Відповідач не спростовує факту наявності його підписів в наказі про його звільнення, табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 з 01 по 15 лютого 2019, де міститься його підпис навпроти запису «Інструктор» та «Книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них» у записі № 17 в графі № 12 «Дата і підстава видачі працівнику трудової книжки при звільненні» проставлено дату видачі трудової книжки ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в графі № 13 «Розписка працівника в отриманні трудової книжки» наявний підпис ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від позивача до суду апеляційної інстанції 02.06.2022 надійшло клопотання про розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції без участі позивача.

Від представника відповідача адвоката Кравчука О. А. 07.06.2022 надійшло клопотання про проведення судового засідання 07.06.2022 без участі представника відповідача.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за таких обставин не здійснювалось, відповідно до ст. 247 ЦПК України.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що працівник не може бути звільнений за власним бажанням у день видання роботодавцем наказу про звільнення, який передує дню волевиявлення працівника про звільнення за власним бажанням (дню написання ним заяви). Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день подання ним заяви про звільнення, або у будь-який наступний день за днем подання ним такої заяви.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.12.2005 по 15.02.2019 перебував у трудових відносин з Нововолинською автомобільною школою товариства сприяння обороні України і обіймав посаду майстра виробничого навчання водінню.

16.02.2019 ОСОБА_1 подав директору Нововолинської автомобільної школи ТСОУ заяву про звільнення його з посади майстра виробничого навчання водінню за власним бажанням.

З копії дорожнього листа № 000087 від 15.02.2019, виданого ОСОБА_1 , встановлено, що автомобіль марки «Камаз», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом ГКБ, реєстраційний номер НОМЕР_2 повернуто на місце стоянки о 20:02 год 15.02.2019.

Наказом директора Нововолинської автомобільної школи ТСОУ № 1 від 15.02.2019 позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Твердження позивача про те, що в наказі № 1 від 15.02.2019 про його звільнення підпис виконано сторонньою особою спростовується дослідженим в суді висновком експерта № СЕ-19-103-21/9609ПЧ від 13.01.2022 з додатками.

Суд вважає, що позивач подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням яку датував 16 лютого 2019 року, не заперечує подання такої заяви, його волевиявлення на звільнення було вільним, а тому відповідач задовольни цю заяву та видав наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 05.02.2020 в справі № 725/3265/18 не заслуговує на увагу, оскільки в цій постанові суд прийшов до висновку, що ухваливши рішення про зміну дати звільнення, суди неправильно застосували положення частини першої статті 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов?язаний поновити працівника на попередній роботі, а відтак закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни дати звільнення працівника, тобто мова йде про випадки встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку.

В той же час Верховний Суд в постанові від 02.06.2021 в справі № 428/6597/19 прийшов до висновку, що порушення прав позивача, а саме звільнення його у день, коли прогулів зафіксовано не було та за два роки до видачі самого наказу про звільнення може бути усунуто судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у день винесення наказу за наявності підстав для звільнення. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зміни дати звільнення позивача. Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця.

Позивач не довів, що про своє звільнення він дізнався лише 26.02.2019, що виконував свої професійні обов`язки у період з 16.02.2019 по 26.02.2019. Підпис в особовій картці немає значення для вирішення цього спору, оскільки не заперечує факт написання ОСОБА_1 заяви про звільнення, підпису про ознайомлення з наказом про звільнення, підпису у журналі про отримання трудової книжки, у якій мітиться запис про звільнення з роботи.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною першою статті 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Аналіз статті 38 КЗпП України дає підстави для висновку, що за відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.

Така ж позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.12.2020 в справі № 359/6858/19.

В цій справі позивач в заяві про звільнення просив його звільнити 16.02.2019. Будь-яких доказів того, що позивач продовжував працювати у відповідача з 16.02.2019 матеріали справи не містять.

На підставі наведеного, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що перевіряючи законність оскаржуваного наказу від 15.02.2019, яким позивача звільнено з роботи 15.02.2019 за власним бажанням та заяву позивача ОСОБА_1 про звільнення, яка датована 16.02.2019, та на яку того ж числа директором накладена резолюція, суд приходить до висновку, що працівник не може бути звільнений за власним бажанням у день видання роботодавцем наказу про звільнення, який передує дню волевиявлення працівника про звільнення за власним бажанням (дню написання ним заяви). Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день подання ним заяви про звільнення, або у будь-який наступний день за днем подання ним такої заяви.

Порушення прав позивача може бути усунуто судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин 16.02.2019.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 22 березня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді