Справа № 303/4500/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Мацунич М.В.

суддів: Кожух О.А., Готри Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року, ухвалене суддею Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третьої особи відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третьої особи відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову зазначила, що 03 червня 2020 року постановою про опис та арешт майна при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/303/688/18, виданого 18.09.2018 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 2 560 792,80 грн та 19 205,95 грн судового збору, в результаті проведеного опису майна за адресою здійснення незалежної професійної діяльності приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М., а саме АДРЕСА_1 , державним виконавцем Міснік Н.В. було накладено арешт на усе описане майно.

В даному документі описано майна на 21 одному пункті, відповідальним зберігачем описаного та арештованого майна є ОСОБА_2 . Вважає дії державного виконавця Міснік Н.В. щодо опису та арешту майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , незаконними, оскільки, дане майна належить їй.

Згідно договору позички нерухомого майна, укладеного 04 січня 2019 року між ОСОБА_4 , у якості позичкодавця, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , у якості користувача, з іншої сторони, ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 приймає у безоплатне тимчасове користування 1/3 частину приміщення, обладнання приміщення, меблі, оргтехніку, що знаходяться в будинку за АДРЕСА_1 . Все приміщення складається з трьох кімнат. 1/3 частина приміщення, що передається в безоплатне тимчасове користування, належить ОСОБА_4 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Машіка О.М. від 08 травня 2009 року за реєстровим номером 881 та зареєстровано в КП «Мукачівське БТІ та ЕО».

Згідно додатку до договору позички майна 04 січня 2019 року сторони договору домовились про безоплатну передачу речей офісного вжитку для використання за адресою АДРЕСА_1 , а саме: стіл офісний, коричневого та чорного кольору (стіл керівника); крісло офісне, вироблене з шкіри та дерева в коричневому кольорі; крісла салатового кольору в кількості двох штук; стаціонарні комп`ютери в зборі (монітор Samsung, клавіатура Genius, миш комп`ютерна, системний блок Delux) в кількості трьох; сейф коричневого кольору; шафа-купе трьох секційна; стільці офісні у кількості 28 штук; кондиціонери Cooper в кількості двох одиниць; шафа офісна трьох секційна зі скляними дверцями; радіо - телефон Panasonic; стіл офісний коричневого кольору з лаковим покриттям; сканер марки HP G2710; принтери марки Canon в кількості двох одиниць; ксерокопіювальний апарат марки SHARP; металеві шафи в кількості двох одиниць.

Дані речі офісного вжитку являються особистою власністю ОСОБА_1 , придбані нею за особисті кошти, про що було зазначено у відповідному додатку до договору. Враховуючи вищенаведене, просила визнати за нею право власності на зазначене майно та зняти арешт з даного майна.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та увалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування скарги посилається на те, що речі офісного вжитку являються особистою власністю ОСОБА_1 , придбані нею за особисті кошти, що підтверджується, зокрема, квитанціями на розрахунок готівкою № 40 від 21.04.2015 року, № 50 від 04.05.2015 року, № 51 від 05.05.2015 року та № 61 від 15.05.2015 року та укладеним між нею та ОСОБА_2 договору позички та Додатку до нього. Крім того, оскільки предметом спору є майно, що згідно договору було передане у безоплатне строкове користування відповідачу ОСОБА_2 , вважає, що суд не міг не врахувати ту обставину, що остання визнала позов, а саме те, що спірні речі належать позивачу.

Нею додано належні та допустимі докази, які доводять право власності позивача на спірні речі, а відтак наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі. Описане та арештоване майно на підставі постанови державного виконавця від 03 червня 2020 року повинно бути звільнено з-під арешту, як таке що належить їй на праві власності, оскільки, в іншому випадку будуть порушені її права та законні інтереси, гарантовані Конституцією України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно договору позички нерухомого майна, укладеного 04 січня 2019 року між ОСОБА_4 , у якості позичкодавця, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , у якості користувача, з іншої сторони, ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 приймає у безоплатне тимчасове користування - 1/3 частину приміщення, обладнання приміщення, меблі, оргтехніку, що знаходяться в будинку за АДРЕСА_1 . Все приміщення складається з трьох кімнат. 1/3 частина приміщення, що передається в безоплатне тимчасове користування, належить ОСОБА_4 на підставі Договору дарування,посвідченого приватним нотаріусом Машіка О.М. від 08 травня 2009 року за реєстровим номером 881 та зареєстровано в КП «Мукачівське БТІ та ЕО» (а.с. 9).

Згідно додатку до договору позички майна 04 січня 2019 року сторони договору домовились про безоплатну передачу речей офісного вжитку для використання за адресою АДРЕСА_1 , а саме: стіл офісний, коричневого та чорного кольору (стіл керівника): крісло офісне, вироблене з шкіри та дерева в коричневому кольорі; крісла салатового кольору в кількості двох штук; стаціонарні комп`ютери в зборі (монітор Samsung, клавіатура Genius, миш комп`ютерна, системний блок Delux) в кількості трьох; сейф коричневого кольору; шафа-купе трьох секційна; стільці офісні у кількості 28 штук; кондиціонери Cooper в кількості двох одиниць; шафа офісна трьох секційна зі скляними дверцями; радіо - телефон Panasonic; стіл офісний коричневого кольору з лаковим покриттям; сканер марки HP G2710; принтери марки Canon в кількості двох одиниць; ксерокопіювальний апарат марки SHARP; металеві шафи в кількості двох одиниць (а.с 10).

Відповідно до акту прийому передачі до договору позички нерухомого майна від 04.01.2019 року ОСОБА_5 передала в позичку, а ОСОБА_2 прийняла в безоплатне тимчасове користування 1/3 частину належного їй приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказане приміщення передається ОСОБА_2 в справному технічному стані ( а.с. 11).

Також, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.06.2020 року нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частці, в тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 12).

03 червня 2020 року постановою про опис та арешт майна при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/303/688/18, виданого 18.09.2018 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТГІ Факторинг Україна» стягнуто 2 560 792, 80 грн та 19205,95 грн судового збору в результаті проведеного опису майна за адресою здійснення незалежної професійної діяльності приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М., а саме, АДРЕСА_1 державним виконавцем Міснік Н.В. було накладено арешт на усе описане майно (а.с. 13-16).

Як на підтвердження придбання спірного майна, ОСОБА_1 надала копії квитанцій на розрахунок готівкою № 40 від 21.04.2015, №50 від 04.05.2015, №51 від 05.05.2015 та № 61 від 15.05.2015 (а.с. 17-20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними доказами, що майно яке знаходилось у ОСОБА_2 та на яке накладено арешт, належить саме їй.

Однак, з таким висновком апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступних обставин.

Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Таким чином, майном у розумінні Цивільного кодексу є речі та майнові права і обов`язки.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 184 ЦК України речі можуть бути з родовими ознаками та з індивідуальними. Зазначеною нормою визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Поділ речей на речі, визначені індивідуальними ознаками, та речі, визначені родовими ознаками, пов`язаний як з природними властивостями речей, так і з способами їхньої індивідуалізації. Поряд із предметами, єдиними у своєму роді, до речей, визначених індивідуальними ознаками, можуть бути віднесені речі, певним способом виокремлені учасниками правочину з маси однорідних речей, тобто визначати характер властивостей речей (родова чи індивідуальна) можуть і самі сторони, укладаючи договір. Під час укладення договору сторони шляхом індивідуалізації речі змінюють за взаємною згодою належність речі і, залишаючись у певному роді, річ набуває індивідуально-визначених ознак.

Згідно з ч. 1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати іншій стороні (користувачеві) річ для користування протягом установленого строку.

Виступати предметом позички може не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками.

Зважаючи на зміст укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору позички від 04.01.2019 та Додатку до нього, предметом позички виступають речі офісного вжитку, визначені сторонами індивідуальними ознаками, адже сторонами визначено, які саме речі передаються у безоплатне використання: зазначено їх колір, матеріал, з якого виготовлені, номерні та інші маркувальні позначки, дизайн тощо.

Даним договором також визначено їх місцезнаходження, а саме м. Мукачево, вул. Берета, З, прим. 1.

При цьому, перелік та найменування речей, описаних у постанові державного виконавця та арештованих за адресою здійснення незалежної професійної діяльності приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М., а саме, м. Мукачево, вул. Берета, З, прим. 1, повністю відповідає за своїми кількісними та якісними ознаками тим, що зазначені у даному договорі позички.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем з посиланням на відповідні документи (зокрема, договір позички) зазначено належні описи, ознаки та характеристики заявленого до повернення майна, що дає можливість його ідентифікувати, індивідуалізувати та встановити місцезнаходження, суд прийшов до неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також є необґрунтованим твердження суду про те, що позивачем не надано належних доказів придбання спірного майна, оскільки, квитанції на розрахунок готівкою № 40 від 21.04.2015, № 50 від 04.05.2015, № 51 від 05.05.2015 та № 61 від 15.05.2015, які додані останньою до матеріалів справи, підтверджують факт купівлі спірних речей, із зазначенням дати продажу, виду товару та його ціни.

А тому апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 доведено належним чином, що право власності на спірне майно належить саме їй.

Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Пунктом 8 Постанови визначено, що оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Оскільки ОСОБА_1 належними доказами доведено, що спірне рухоме майно на яке накладено арешт державним виконавцем належить саме їй, а тому є підстави для зняття арешту з такого рухомого майна.

З рахуванням наведеного рішення суду, згідно приписів п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір понесений останньою за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі по 2 102 грн з кожного.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року скасувати та ухвалити в справі постанову про задоволення позову ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на усе майно, зазначене у постанові про опис та арешт майна державного виконавця

Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Н.В. від 03 червня 2020 року, виданого 18.09.2018 Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 2 560 792,80 грн та 19 205,95 грн судового збору, а саме:

стіл офісний, коричневого та чорного кольору (стіл керівника); крісло офісне, вироблене з шкіри та дерева в коричневому кольорі; крісла салатового кольору в кількості двох штук; стаціонарні комп`ютери в зборі (монітор Samsung, клавіатура Genius, миш комп`ютерна, системний блок Delux)в кількості трьох; сейф коричневого кольору; шафа-купе трьох секційна; стільці офісні у кількості 28 штук; кондиціонери Cooper в кількості двох одиниць;шафа офісна трьох секційна зі скляними дверцятами; радіо-телефон Panasonic, стіл офісний коричневого кольору з лаковим покриттям; сканер марки НР G2710; принтер марки Canon в кількості двох одиниць; ксерокопію вальний апарат марки SHARP; металеві шафи в кількості двох одиниць.

Зняти арешт з усього майна, зазначеного у постанові про опис та арешт майна

державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Н.В. від 03 червня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 102 грн судових витрат.

Стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 2 102 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 03 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: