ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1175/21

Провадження № 22-ц/4820/320/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №683/1175/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником ОСОБА_2 , на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року (суддя Андрощук Є.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення та розміру аліментів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 вказував, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 серпня 2015 року стягнуто з нього аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 19 серпня 2015 року щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначив, що всі ці роки він постійно виконував обов`язки по матеріальному утриманню сина ОСОБА_4 : сплачував аліменти, які були призначені судом, оскільки дбав про його належне матеріальне забезпечення. ОСОБА_1 посилається на те, що з часу прийняття вищевказаного рішення змінилися обставини, а саме: він не має постійного та офіційного доходу, на даний час є безробітним, має невеликі та непостійні доходи від приватних робіт, яких не вистачає навіть на особисті потреби. У зв`язку із викладеним, позивач просив суд змінити розмір аліментів з ј частини всіх видів заробітку (доходу) на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції взагалі не мотивував, з яких підстав відхиляються доводи позивача та не надав доказам жодної оцінки. Апелянт вказує, що з часу присудження аліментів він звільнився з роботи, на даний момент не працює та не має постійного доходу, що, на його думку, є беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, ОСОБА_1 посилається на ст. 184 СК України, якою передбачено стягнення з платника аліментів у твердій грошовій сумі, якщо він має мінливий дохід, що підпадає під обставини, які стосуються позивача. Тому, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким змінити розмір аліментів з ј частини всіх видів заробітку (доходу) на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття.

Відзив від учасників справи не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 серпня 2015 року по справі №683/1256/15-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.05.2015 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 23.07.2003 на ім`я ОСОБА_1 , останнього 23.07.2003 прийнято на роботу на посаду слюсаря-сантехніка на ДП «Монтажрембуд», 08.02.2014 переведено на посаду слюсаря-сантехніка на ДП «Монтажрем-буд-Городенка-Промналадка», 12.05.2004 звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін та 25.05.2004 розпочато виплати допомоги по безробіттю (а.с.5-6).

Відповідно до довідки старшого держвиконавця Коломийського міськрайонного ВДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №12.13-36/19987 від 31.03.2021 у ОСОБА_1 наявний борг по аліментах станом на 01.04.2021 в розмірі 1930 грн (а.с.7).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права та врахувавши обставини справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність законних підстав для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів є вірним, оскільки у позивача, як боржника, відсутні правові підстави для зміни способу стягнення аліментів, адже саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

Разом з тим, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його матеріальний стан на час звернення із позовом погіршився, оскільки він не має постійного та офіційного доходу, є безробітнім, має невеликі і не постійні доходи від приватних робіт.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані позивачем докази, суд першої інстанції правильно виходив із недоведеності ОСОБА_1 погіршення його майнового стану з часу присудження аліментів, адже на час постановлення Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області 19 серпня 2015 заочного рішення у справі №683/1256/15 і на час звернення із позовом про зменшення способу та розміру аліментів до суду ОСОБА_1 не працював, що підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 23.07.2003. І зазначена обставина була врахована судом в ході розгляді цивільної справи №683/1256/15 при визначенні розміру аліментів.

У зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про те, що позивач з часу присудження аліментів звільнився з роботи, на якій мав стабільний дохід є голослівними та не доведеними.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власної оцінки доказів, однак висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відхиляються.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай