Справа № 680/210/20
№ 2-з/680/7/22
У Х В А Л А

"14" червня 2022 р. смт Нова Ушиця

Суддя Новоушицького районного суду Хмельницької області Яцина О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області, про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні,

встановив:

У провадженні Новоушицького районного суду Хмельницької області перебуває вказана цивільна справа.

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить зобов`язати ОСОБА_2 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , до ухвалення судового рішення, що набере законної сили, у справі за його позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, передавати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , йому за адресою проживання: АДРЕСА_2 , щотижня: з 17:00 години кожної п`ятниці до 19:00 години кожної неділі; з 10:00 години кожної другої середи до 20:00 години кожної третього четверга, а також для відпочинку дитини із ним на морі в межах України, та сорока п`яти днів протягом літніх канікул; зобов`язати ОСОБА_2 , повідомити йому місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 , повідомляти його про зміну місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що 30 листопада 2021 року, на виконання рішення суду від 22 липня 2020 року дитину було відібрано державними виконавцями та повернуто матері. На даний час місце проживання дитини не відоме, відповідачка переховує дитину не даючи можливості з нею спілкуватись. Дитина два роки проживала із позивачем та зміна умов проживання і відсутність спілкування зі батьком негативно вплине на її психічний стан. За вказаним місцем проживання відповідачки ніхто не проживає, телефон відключений, у зв`язку із чим позивач в повному обсязі обмежений в спілкуванні та побаченні із дитиною.

Також, позивачу стало відомо від власника квартири, що відповідачка ще з жовтня 2021 року не проживає за даною адресою.

Від знайомих йому стало відомо, що до запровадження воєнного стану відповідачка проживала в м.Буча, Київської області, де відбувались військові дії. Що з дитиною йому не відомо, відповідачка на телефонні дзвінки не відповідає, де дитина не відомо. У такий спосіб відповідачка: позбавила малолітню дитину, яка постійно проживала з позивачем батьківського піклування, уваги та присутності, що є грубим і не допустимим порушенням прав та інтересів дитини. Зміна звичного місця проживання дитини може призвести до тяжких наслідків для нього. Відповідачка не надає батькові дитини можливості спілкуватися з сином.

Під час перевірки правоохоронними органами, яка відбулась за його зверненням, було встановлено, що відповідачка не проживає за вказаною у позові адресою з жовтня 2021 року та загалом місце її проживання не відоме

Звернув увагу, що вжиття таких заходів не є тотожними заявленим вимогам, оскільки, в даній справі вирішується спір саме щодо визначення місця проживання дитини.

Враховуючи обставини справи, предмет спору та характер спірних правовідносин, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову порушить його права як батька на спілкування з дитиною, а також істотно може вплинути на психологічний стан дитини та розірве тісний зв`язок між ним та дитиною, просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та доданими до неї додатками суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені ст.150 ЦПК України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Згідно зі ст.19 СК України, у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

За правилами статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом (стаття 159 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Окрім цього, згідно із вимогами частин першої, другої 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, зі змісту статей 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

Враховуючи те, що наявне розпорядження щодо встановлення порядку побачень з дитиною, а також, враховуючи, що позивачем розпочато процедуру врегулювання даного питання в судовому порядку (про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні), суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування вказаного позивачем заходу забезпечення позову, оскільки фактично у заяві про забезпечення позову позивач просить розглянути спір по суті і задовольнити вимоги, які відносяться до самостійного предмета спору, що є виходом за межі процесуальної дії (застосування заходу забезпечення) і порушуватиме принцип змагальності сторін.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.81, 149-154, 259, 260 ЦПК України, суддя,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області, про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О. І. Яцина