ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10372/21

Провадження № 22-ц/4820/216/22

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Кошельник В. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справа № 686/10372/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року в складі судді Заворотної О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держава Україна представник Печерський районний суду м. Києва, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, представник Печерський районний суд м. Києва про відшкодування моральної шкоди завданої незаконною постановою Верховного Суду у справі № 686/32005/19, просив стягнути з Держави Україна на його користь десять мільярдів гривень моральної шкоди, завданої незаконною ухвалою Верховного Суду у справі № 686/32005/19.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач вказав, що 12 квітня року Верховний Суд в складі другої судової палати Касаційного цивільного суду виніс постанову в справі № 686/32005/19, якою його касаційну скаргу залишено без задоволення. Ухваленням даної постанови йому завдано моральної шкоди, яка має бути відшкодована в силу чинного законодавства держави Україна. Таке рішення не є актом правосуддя, а є доказом геноциду корінного народу планети споконвічних українців, оскільки спотворює право, так як ухвалене рішення прийнято зі зловживанням свободою, якою володіє суддя у сфері прийняття рішень з питань тлумачення права.

Верховний Суд свавільно та поверхнево визнав його доводи на своє викривлене бачення і став на сторону відповідача, аби у підсумковому результаті виправдати відмову у підтримці його правової позиції навіть не піддавши аналізу правові нормі, які підлягали застосуванню та зумисно не перевірив правильність застосування закону до спірних відносин, здійснив маніпуляцію у формуванні правових норм з метою вивести з під фактичної юридичної відповідальності відповідача. Внаслідок чого порушено права позивача на доброякісну послугу від органів державної влади в частині правомірності та добросовісності, право правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, які були ним понесені на відновлення порушення прав, право на справедливий суд, яке фактично було принесене в жертву доцільності, право на судовий захист на неможливість відмови у здійсненні правосуддя. Моральна шкода, завдана позивачу є наслідком порушення його прав та проявилась у моральних стражданнях, які він переніс під час читання явно незаконної Постанови та усвідомлення витонченого катування правосуддям, його як споконвічного українця, приниженні його честі та гідності, що змусило його в чергове витрачати свій дорогоцінний час з його безцінного життя задля поновлення своїх прав. Заявлений розмір моральної шкоди сформований за внутрішнім переконанням внаслідок порушення прав позивача та спричинених душевних страждань та порушених прав і справедливою сатисфакцією в розумінні ЄСПЛ у зв`язку з чим просить стягнути з Держави Україна моральну шкоду в розмірі 10 000 000 000 грн., завданої незаконною не думку позивача Постановою Верховного Суду у справі № №686/32005/19.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 липня 2021 року залучено до участі в справі третю особу Державну казначейську службу України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держава Україна представник Печерський районний суду м. Києва, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, апелянт зазначає, що справу було розглянуто за участі неповноважного суду, адже право представляти відповідача має право виключно керівник державного органу, а не орган влади, який тільки здійснює процесуальне представництво відповідача. Крім того, залучивши самостійно з власної ініціативи Державну казначейську службу України суд порушив ст. 11 ЦПК України, також судом порушено строки розгляду позову, що також свідчить про незаконність ухваленого рішення. Апелянт вказує, що внаслідок неправомірних дій Держави України, в особі Верховного Суду йому завдано моральної шкоди, а суд зробив неправильні висновки з встановлених обставин справи, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 12 квітня 2021 року Верховний суд в складі другої судової палати Касаційного цивільного суду виніс постанову в справі № 686/32005/19, якою залишив касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до чинного законодавства громадянинові надано можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Встановлено, що ОСОБА_1 , вважаючи, що ухваленням Верховним судом постанови від 12 квітня 2021 року в справі № 686/32005/19, якою залишено його касаційну скаргу без задоволення, йому завдано моральну шкоду, про відшкодування якої звернувся до суду з відповідним позовом, при цьому, відповідачем вказав Державу України в особі Печерського районного суду м. Києва.

Проте, обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_1 не зазначив, які дії відповідно до закону, Печерський районний суд м. Києва мав вчинити, проте не вчинив, чи яке рішення повинен був прийняти, але не прийняв, не навів конкретні норми закону, які, на його переконання, порушив Печерський районний суд м. Києва як орган державної влади у правовідносинах, щодо яких виник спір.

Так, діяльність судів в Україні регулюється Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 22 цього Закону, місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Таким чином, положення розділу VІІІ «Правосуддя» Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дають підстави для висновку про те, що Печерський районний суд м. Києва як суд першої інстанції не наділений повноваженнями контролю щодо суддів Верховного Суду, вчинення цим судом процесуальних дій, чи певних процесуальних питань під час здійснення правосуддя при розгляді цивільної справи № 686/32005/19. В іншому випадку, це мало б наслідком порушення передбаченої Конституцією України заборони будь-якого впливу на суддю під час відправлення правосуддя.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Під компетенцією розуміють сукупність предметів віддання, завдань, повноважень, прав та обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Тому, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Печерський районний суд м. Київ не є належним органом, який наділений повноваженнями представляти Державу Україна в спірних правовідносинах.

Крім того доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, ОСОБА_1 не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди незаконністю дій чи бездіяльністю саме Печерського районного суду м. Київ, що не пов`язані із здійсненням правосуддя, наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю та наслідками, зазначеними ним у позові.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Аргументи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто неповноважним і несправедливим судом не ґрунтується на законі, адже зазначена справа розподілена у відповідності до чинного законодавства.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох