Ухвала

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 450/776/17

провадження № 61-382ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Менкуш Анжеліка Олександрівна, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , приватні нотаріуси Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області: Віблий Любомир Зеновійовича, ОСОБА_5 , про визнання договорі дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Менкуш А. О., із застосування засобів поштового зв`язку звернулись до Верховного Суду з касаційного скаргою на зазначені судові рішення.

Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки на порушення пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заявники у касаційній скарзі не вказали підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі заявники посилаються на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, наводять приклади окремих постанов Верховного Суду, зазначають про недослідження зібраних у справі доказів, недопустимість доказів та необґрунтоване відхилення клопотання.

Проте, навівши окремі приклади постанов Верховного Суду, заявники не зазначили яку (які) саме норму (норми) права застосував апеляційний суд без урахування цих висновків, а також не конкретизували підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Зазначаючи про недослідження зібраних доказів у справі, заявники не обґрунтували цю підставу касаційного оскарження, не конкретизували яких саме доказів це стосується, а також як це вплинуло на повноту та об`єктивність розгляду справи, не зробили висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Посилаючись на необґрунтоване відхилення клопотання про витребування та дослідження доказів, заявники не обґрунтували цю підставу касаційного оскарження, не конкретизували яких саме доказів та встановлення яких обставин це стосується.

Зазначаючи про встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, заявники не конкретизували яких доказів це стосується.

Указані недоліки змісту касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання відкриття касаційного провадження.

Тому заявникам необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням конкретних підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини другої статті 389, пунктами 1-4 частини третьою статі 411 ЦПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникам строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Менкуш Анжеліка Олександрівна, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко