08.02.2022 Справа № 940/59/22
Провадження по справі № 2/940/151/22
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2022 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Косович Т.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить розділити їх з відповідачем ОСОБА_2 спільне майно подружжя, а саме фермерські господарства «Ланецького» та «Кальній», визнавши за нею право власності на 1/2 частину частки ОСОБА_2 у складеному капіталі даних господарств.

За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Проте, ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначає виключну підсудність цивільних справ, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 42 Постанови від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство» членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14 річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства.

Статтею 19 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Майно фермерського господарства належить йому на праві власності.

З матеріалів позовної заяви встановлено, що позивач просить суд визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину частки ОСОБА_2 у складеному капіталі фермерського господарства «Ланецького», яке знаходиться за адресою: 22252, Вінницька область, Погребищенський район, с. Плисків, вул. Центральна, 13, та на 1/2 частину частки ОСОБА_2 у складеному капіталі фермерського господарства «Кальній», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 298429012 від 08.02.2022 року, фермерське господарство «Ланецького» має у приватній власності будівлю контори загальною площею 159 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також згідно відкритих реєстрів фермерські господарства «Ланецького» та «Кальній» мають право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Відтак місцезнаходження нерухомого майна, щодо якого виник спір не відноситься до територіальної юрисдикції Тетіївського районного суду Київської області.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захистправ людиниі основоположнихсвобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення

У Постанові від 29 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №369/238/15-ц дійшла правового висновку, що розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи з цієї підстави здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

А тому, оскільки місце знаходженням спірного нерухомого майна є: Вінницька область, Погребищенський район, с. Плисків, суддя вважає за необхідне передати дану справу за підсудністю до Поребищенського районного суду Вінницької області, так як саме до його юрисдикції відноситься підсудність даної справи.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Цивільну справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя передати за підсудністю на розгляд Поребищенському районному суду Вінницької області за адресою: 22200, вул. Богдана Хмельницького, 51, м. Погребище, Вінницька область.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Т.П.Косович