Справа № 548/622/22
Провадження №4-с/548/16/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2022 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Коновод О.В.

за участю секретаря судового засідання Скрипніченко М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про скасування арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із скаргою, в якому просить зняти арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження ВП № 16660263 з виконання виконавчого листа № 2-809 від 11.01.2010, виданого Хорольським районним судом , про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь його матері ОСОБА_3 .

Скаргу мотивує тим, що на виконанні в Хорольському відділі державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження ВП № 16660263 з виконання виконавчого листа № 2-809 від 11.01.2010, виданого Хорольським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь його матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим постановою державного виконавця накладено арешт на нерухоме майно боржника, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З указаного листа також вбачається, що 20.05.2013 виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі смертю дитини, на даний час матеріали вказаного виконавчого провадження знищені, а зняття арешту можливе лише за відповідним рішенням суду.

На даний час скаржник позбавлений права розпорядження вказаним нерухомим майном, що перебуває у його власності через наявність обтяження на будинку у вигляді арешту майна.

Про наявність вказаного обтяження на належному нерухомому майні скаржник дізнався 10.05.2022.

ОСОБА_1 скаргу підтримує в повному обсязі, просить суд її задоволити, а справу слухати без його участі (а.с. 2).

Представник Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся завчасно та належним чином.

За нормами ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, врахувавши думку скаржника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Правовідносини, які стосуються захисту права власності, обмеженого фактом арешту накладеного в рамках примусового виконання рішення суду державним виконавцем, врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження».

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України і передбачає зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлено, що на виконанні в Хорольському відділі державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження ВП № 16660263 з виконання виконавчого листа № 2-809 від 11.01.2010, виданого Хорольським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь його матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим постановою державного виконавця накладено арешт на нерухоме майно боржника, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З указаного листа також вбачається, що 20.05.2013 виконавче провадження було закінчено у зв`язку зі смертю дитини, на даний час матеріали вказаного виконавчого провадження знищені, а зняття арешту можливе лише за відповідним рішенням суду.

Відповідно до статті 52 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» ( який діяв на момент накладення арешту, далі - Закон № 606-ХІV) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно іззакономне може бути накладено стягнення.

Згідно зі статтею 57 «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 4 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999) виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999) разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі) який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом

Станом на 03.06.2022 за даними АСВП відносно ОСОБА_1 відсутні виконавчі провадження за ВП № 16660263.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі «Перший протокол», «Конвенція»): кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто неможе бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лекіч проти Словенії», заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що незняття посадовими особами Хорольського ВДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження та за відсутності будь-якого відкритого виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, яка грубо порушує його права. У зв`язку із викладеним вимоги скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 49, 50, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999), ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України, керуючись ст. 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 про скасування арешту, -задовольнити.

Зняти арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження ВП № 16660263 з виконання виконавчого листа № 2-809 від 11.01.2010, виданого Хорольським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь його матері ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 03.06.2022.

Суддя: О.В. Коновод