Дата документу 13.06.2022 Справа № 554/7369/19
Провадження №4-с/554//13/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Материнко М.О.,

за участю секретаря Бормотова А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полтави скаргу адвоката Борсука Віктора Валерійовича, представника ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Борсук В.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця, просив: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)Вертелецької Л.А. про арешт коштів боржника; постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)Вертелецької Л.А. про арешт майна від 11 червня 2021 року скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від ГУ Пенсійного фонду у Полтавській області, як пенсія ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , на банківський рахунок № НОМЕР_2 (IBAN: НОМЕР_3 ) відкритого в АТ КБ «Приватбанк».

Скарга мотивована тим, що вона є пенсіонером і пенсію отримує на банківську картку ПриватБанку на рахунок № НОМЕР_2 . Відповідно до виписок по картковому рахунку, вказаний рахунок використовується виключно для виплати їй пенсії. Коли вона не змогла зняти гроші з власної пенсійної картки. 15 липня 2021 року її адвокат позивача звернувся до Шевченківського ВДВС м.Полтави з заявою про зняття арешту накладеного на банківський рахунок № НОМЕР_2 , однак 11 серпня 2021 року їй надали відповідь про відмову у знятті арешту.

Таким чином, з травня 2021 року позивач не може зняти пенсійні кошти зі свого рахунку та позбавлена засобів до існування. Такими діями заінтересованої особи вона поставлена у катастрофічне матеріальне становище, оскільки, крім пенсії, не має інших доходів.

10-денний строк звернення до суду пропущено з поважних причин, оскільки вона неодноразово усно та письмово зверталася безпосередньо до заінтересованої особи, однак безрезультатно, після чого вимушена була збирати з ПриватБанку всі необхідні документи для звернення до суду зі скаргою. Оскільки постанови про накладення арешту саме на пенсійний рахунок заінтересована особа їй не надала, достовірно про те, що рахунок заарештовано стало відомо лише липні 2021, коли вона намагалась отримати кошти, тому просить поновити пропущений строк, як такий, що пропущений з поважних причин.

Адвокат Борсук В.В., представник ОСОБА_1 надав суду заяву в якій прохає закрити провадження у справі в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

Даною заявою також визначено, що скаржник скаргу підтримує та просить задовольнити, розгляд скарги також прохає проводити без участі скаржника та її представника.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 13.06.2022 року задоволено заяву адвоката Борсук В.В., представника ОСОБА_1 . Провадження у справі за скаргою адвоката Борсука Віктора Валерійовича, представника ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) у справі за скаргоюадвоката Борсука Віктора Валерійовича, представника ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), закрите.

Представником заінтересованої особи головнимдержавним виконавцемШевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Вертелецькою Л.А. заперечень на скаргу не подано, надано копію виконавчого провадження, будучи належним чином повідомленими про день і час слухання справи представника в судове засідання не направлено, будь яких інших заяв не подано..

Представник заінтересованої особи (стягувача) Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго»,будучи належним чином повідомленими про день і час слухання справи представника в судове засідання не направлено, будь яких інших заяв не подано.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести розгляд скарги у відсутності сторін у справі.

Повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, проаналізувавши та співставляючи доводи скарги з матеріалами судового провадження, суд дійшов наступних висновків, що скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом встановлено, в тому числі з оглянутих у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, що на примусовому виконанні у Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)перебуває виконавче провадження № 65368723 з виконання виконавчого листа № 552/7369/19 від 25.11.2019 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 боргу в сумі 72 427,66 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, в тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче провадження це сукупність дій державного виконавця, спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Виконавець, відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно з п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2002 № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

11.06.2021 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) винесено постанову про арешт коштів боржника (на грошові кошти, що містяться на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику).

Вищезгаданою постановою, якою накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунку № НОМЕР_2 , в тому числі накладено арешт і на всі інші відкриті рахунки.

Вказане підтверджується також і довідкою АТ КБ "ПриватБанк", згідно з якою, зокрема, на рахунок № НОМЕР_2 , постановою накладено арешт головним державним виконавцемШевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

Здійснюючи виконання постанови державного виконавця про арешт коштів та виконуючи покладений на нього обов`язок щодо визначення статусу рахунків, АТ КБ «ПриватБанк» вважало за можливе накласти арешт на грошові кошти, розміщені на них. Постанову про накладення арешту не повернув без виконання, будь-яких даних про те, що у боржника є рахунки, які належать до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання державному виконацю не надав.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25рп/2009 зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_1 має у даному банку картку НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 ), на яку отримує пенсійні виплати і що на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

З врахуванням того, що накладення арешту на рахунок № НОМЕР_2 , на який ОСОБА_1 отримує пенсію, що є єдиним джерелом доходу останньої, поставило її у скрутне матеріальне становище, даних про наявність на вказаному рахунку інших доходів, крім пенсії, матеріали справи не містять, з пенсійних виплат згідно з вищеописаною постановою і так повинні проводитися відрахування, проти чого не заперечує боржниця, а арешт позбавляє її можливості скористатися їх залишком після стягнення та залишає людину, яка є найбільшою соціальною цінністю, засобів до існування, суд приходить до висновку про наявність підстав для зняття арешту з карткового поточного рахунку № НОМЕР_2 в АТ КБ "ПриватБанк", відкритого на ім`я ОСОБА_1 , на який перераховуються її пенсійні виплати, що забезпечить заявниці право на соціальний захист, та не перешкоджатиме примусовому виконанню рішення суду.

Поновлюючи строк для подання скарги, суд керується таким.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку

Як визначено у ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено п.а ч.1 та ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

У липні 2021 року заявниця дізналася про наявність постанови про накладення арешту на її картковий рахунок.

215.07.2021 року адвокат Борсук В.В., представник ОСОБА_5 , звертався до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) з заявою про зняття арешту з її карткового рахунку на який вона отримує пенсію.

На вищевказану заяву отримала відповідь начальника відділуШевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)№ 60564 від 27.07.2021 року зі змісту якої вбачається, що згідно з п. 2 ч. 4 ст. 59 вказаного Закону, однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Відомості про сплату боргу на адресу РВ ДВС не надходили. Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Станом на 26.07.2021 року до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) документального підтверження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено Законом, не надходило. Враховуючи вищевказане, підстави для звільнення рахунку з-під арешту відсутні.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається що жодної постанови на адресу скаржника направлено не було тобто вона не отримала постанову про відкриття виконавчого провадження і про накладення арешту на рахунки тому суд вважає, що строк звернення до суду зі скаргою пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.

На підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 19, 41, 46, 129-1 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 18, 447, 449 ЦПК України, ст.ст. 1, 5, 18, 26, 48, 52, 56, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 450, 451, 453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Борсук Віктору Валерійовичу, представнику ОСОБА_1 ,строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, як такий, що пропущений з поважних причин.

Скаргу адвоката Борсука Віктора Валерійовича, представника ОСОБА_1 ,на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) задовольнити.

Зняти арешт з карткового поточного рахунку № НОМЕР_2 (IBAN: НОМЕР_3 ) відкритого в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк", відкритого на ім`я ОСОБА_1 , на який перераховуються її пенсійні виплати.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суддя М.О. Материнко