Справа № 727/1461/22
Провадження № 2/727/708/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі : головуючого судді Танасійчук Н.М.

при секретарі судового засідання Дячук І.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору довічного утримання

ВСТАНОВИВ

21 лютого 2022 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із зазначеним позовом.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що мати позивача ОСОБА_6 , яка являється рідною сестрою ОСОБА_5 , теж померла, вважає, що право на прийняття спадщини перейшло до нього. При зверненні до приватного нотаріуса Холоменюк О.І. з метою прийняття спадщини Позивачу стало відомо про те, що при житті померла тітка ОСОБА_5 уклала договір довічного утримання.

За договором довічного утримання від 26.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., ОСОБА_5 передала належну їй квартиру АДРЕСА_1 , у власність зовсім сторонній людині - відповідачу ОСОБА_4 .

Мати позивача - ОСОБА_6 , яка проживала в Сполучених Штатах Америки, постійно допомагала сестрі ОСОБА_5 , надсилала посилки з одягом, продуктами харчування, а також переказувала грошові кошти.

У позивача існують сумніви щодо того, що в момент вчинення правочину, а саме укладення договору довічного утримання та посвідчення його нотаріусом, ОСОБА_5 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Крім того, позивачу відомо, що ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в різних закладах охорони здоров`я міста Чернівці та в період укладення договору приймала велику кількість різноманітних медичних препаратів.

Позивач вважає, що стан здоров`я тітки, її психоемоційний стан можуть свідчити про те, що на момент підписання договору довічного утримання тітка не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки в період укладення договору втратила можливість адекватно сприймати та оцінювати реальні події, на що також може вказувати короткий проміжок часу між укладенням договору довічного утримання та смертю, а також те, що і в самому договорі зазначено, що через вади зору та похилий вік, договір прочитано вголос.

Також у позивача є сумніви щодо того чи дійсно ОСОБА_5 підписала договір довічного утримання .

Посилаючись на наведене та норми законодавства, просить визнати недійсним договір довічного утримання від 26.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., зареєстрований в реєстрі за №1881.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2022 року відкрито провадження у справі.

30 березня 2022 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позов. У відзиві представник вказує, що заявлені позивачем вимоги відповідач ОСОБА_4 не визнає, оскільки зазначені в позові обставини та твердження не відповідають дійсності. Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 є племінником чоловіка ОСОБА_5 . З 2011 року ОСОБА_5 не виходила за межі квартири, оскільки у неї була травма коліна і вона не могла пересуватися без сторонньої допомоги. З часом ситуація тільки погіршилася і вона вже не могла самостійно пересуватися навіть по квартирі, їй допомагав її чоловік, але з 2018 року, коли ОСОБА_7 також почав хворіти, відповідач почав надавати допомогу та доглядати за своїм дядьком та його дружиною. До цього часу по господарству подружжю ОСОБА_8 допомагала мати відповідача. Син ОСОБА_7 - ОСОБА_9 фізично не міг допомагати своєму батькові та його дружині, оскільки у нього травма коліна і він сам потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_9 жодним чином не заперечував проти того, щоб ОСОБА_4 доглядав за його батьком та дружиною батька. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відразу після його смерті ОСОБА_5 прийняла рішення про передачу належної їй квартири відповідачу, оскільки він до того часу допомагав їй матеріально та доглядом, і нікого більше серед родичів та знайомих не було, хто б підтримував ОСОБА_5 . Намір ОСОБА_5 укласти договір довічного утримання із ОСОБА_4 був добровільним, вона розуміла значення своїх дій і ніхто її до цього не примушував. До того, як нотаріусом був посвідчений оспорюваний договір, ОСОБА_9 - син чоловіка ОСОБА_5 , особисто з нею поспілкувався з приводу добровільності укладення договору довічного утримання. Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в різних закладах охорони здоров`я міста Чернівці та в період укладення договору приймала велику кількість різноманітних медичних препаратів, також не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_5 ніколи не проходила лікування в психіатричних медичних установах. Вона протягом усього свого життя майже не зверталася до лікарів. Тільки після смерті чоловіка, ОСОБА_5 на прохання відповідача, підписала декларацію із сімейним лікарем. Причиною смерті ОСОБА_5 були хвороби серця. До самої смерті вона була в здоровому глузді, розуміла значення своїх дій та адекватно сприймала навколишні обставини.Крім того, похованням ОСОБА_7 та ОСОБА_5 займався відповідач разом із сином ОСОБА_7 . Просить у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 22000 грн.

Ухвалою суду від 16 травня 2022 року закрито підготовче судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 26 серпня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на його безпідставність.

Третя особа в судове засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно дост.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд, відповідно дост. 145 ЦПК України,зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, відповідно дост. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч. 2 ст.1257 ЦК Українисуд відповідно дост. 145 ЦПК Україниза клопотанням хоча б однієї із сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Стаття 216ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно зі ст.236ЦК України, правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі, не породжує переходу права власності до набувача.

У судовому засіданні встановлено, що, ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( дівоче прізвище ОСОБА_5 , що вбачається з свідоцтва про народження а.с.16) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.04.2021 року ( а.с11)

Позивач ОСОБА_3 є племінником покійної ОСОБА_5 . Оскільки матір позивача - ОСОБА_6 є рідною сестрою ОСОБА_5 , що вбачається з низки документів , зокрема свідоцтва про народження позивача ОСОБА_3 , відповідно до якого матір`ю його є ОСОБА_6 ( дівоче прізвище, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 ( а.с.18), копії свідоцтва про одруження ОСОБА_5 (.а.с.17) ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла, що вбачається з копії свідоцтва про смерть ( а.с.12-13)

26.08.2020 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_4 договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1881, предметом якого є квартира АДРЕСА_2

Судом встановлено, що при посвідчені договору дарування сторони ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів і розуміли значення своїх дій, без будь -якого до того примушування, як фізичного так і морального.

З п.8 даного договору вбачається, що його сторони ствердили, те що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, що засвідчено підписом ОСОБА_5 . У зв`язку з вадами зору та похилим віком ОСОБА_5 текст договору прочитано нотаріусом вголос , його текст сторонам зрозумілий, відповідає їх волевиявленню( а.с.19-20).

З наданої на запит суду довідки № 1543 від 01.04.2022 року Чернівецької обласної психіатричної лікарні, судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за спеціалізованою психіатричною допомогою в ОКНП ЧОПЛ не зверталася ( а.с.71)

З витребуваної, за клопотанням сторони позивача, медичної картки ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , хворіла дифузним кардіосклерозом (запис від 23.09.2020 року та 27.01.2021 року), скарги на головокружіння, головний біль, ( запис від 23.09.2020 року) задишку, перебої в ділянці серця серцебиття, хвороби гомілок ( запис від 27.01.2021 року), стиснення в області серця, задишку при незначному фізичному навантаженні, набряки нижніх кінцівок ( запис від 15.03.2021 року) , серцебиття, стиснення за грудиною, задишку, набряки ніг, сухий кашель( запис від 09.04.2021 року)

Смерть ОСОБА_5 настала від хронічної серцевої недостатності, дифузного кардіосклерозу, ішемічної хвороби, що встановлено, з лікарського свідоцтва про смерть ( а.с. 46).

Як вбачається з свідоцтва про поховання, виданого ОСОБА_9 , ОСОБА_5 була похоронена на кладовищі АДРЕСА_3 ( а.с.47)

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст .203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання договору довічного утримання недійсними, позивач, як підставу позову, зазначає, що волевиявлення померлої не було вільним та не відповідало її волі, оскільки через хворобу вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім стверджував, що ОСОБА_5 не підписувала спірний договір.

Згідно зіст. 82 ЦПК України,кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Досліджена в судовому засіданні медична документація свідчить про те, що ОСОБА_5 за спеціалізованою психіатричною допомогою до лікарів не зверталася. З приводу лікування в психіатричному закладі не перебувала.

Клопотань щодо призначення посмертної судово-психіатричної експертизи щодо встановлення стану померлої ОСОБА_5 сторони не заявляли

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи , дійшов висновку, що позивачем не доведено того, що при укладенні договору довічного утримання ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Позивачем також не доведено належними доказами, що ОСОБА_5 договір не підписувала, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору, суд відносять за рахунок позивача.

Представник відповідача разом з відзивом надав суду договір про надання професійної правничої допомоги від 18.03.2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 18.03.2022 року на суму 22000 гривень.

Положеннямист.137 ЦПК Українирегламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідност.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача надав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, вказуючи, що розмір цих витрат, який просить стягнути представник відповідача є завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та реальності адвокатських послуг. Звертав увагу на те, що заявлені витрати не відповідають рівню складності справи та не відповідають принципу співрозмірності.

Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Даючи оцінку зазначеним вище аргументам, наведеним у запереченнях, суд враховує їх з огляду на складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, ціну справи та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 22000 гривень є неспіввмірними складності справи та підлягають зменшенню до 12000 гривень.

Керуючись ст.ст.2,10-13,258,259,265,268 ЦПК України, 203, 215, 216, 225, 236, 1233, 1244, 1257 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору довічного утримання , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 12000 ( дванадцять тисяч ) грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 06.06.2022 року

Суддя Н.М.Танасійчук