Провадження № 2/379/145/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

31 травня 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судових засідань Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Тараща справу за позовом приватного акціонерного товариства «АСТРА ЛЮКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за договором надання позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовної заявою.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 19.11.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики № 23, згідно з яким відповідач взяв у борг 23 000 грн. сума відсотків за користування позичкою 0.0%.

Як вказує позивач, незважаючи на домовленість про повернення відповідачем взятих у борг грошових коштів в строк, вказаний в договорі, на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, що і стало підставою звернення позивача до суду з позовом. Посилаючись на положення ст. 599, 625 та 1048 позивач просить стягнути суму боргу за договором позики №23 від 19.11.2019 року в розмірі 23 000 грн - сума позики; 690,00 грн. - 3 % річних по сумі позики; 1 631,14 грн. - інфляційні витрати; 1 538,79 грн. - пеня, та суму сплаченого судового збору при поданні заяви до суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.10.2021 року справу було передано за підсудністю до Таращанського районного суду Київської області.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 23.02.2022 року відкрито провадження у справі за правила спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача Коваль В.Б. позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв, відповідних заяв чи клопотань не подавав.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ч.1 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником.

Судовим розглядом встановлено, що 19.11.2019 року між сторонами було укладено договори позики №23.(а.с.8-зворот)

Із наданої позивачем до позовної заяви копії договору позики №23 від 19.11.2019 року та копію видаткового касового ордеру від 19.11.2019 року вбачається, що відповідач отримав від нього в борг 23 000 грн.

Зазначена розписка підтверджує укладення договору позики між позивачем та ОСОБА_1 і отримання останнім коштів у визначеній сумі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. (справа № 6-63цс13).

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач не виконав умови договору, сума у розмірі заборгованості підлягає стягненню з відповідача, а саме у розмірі 23 000 грн.

Щодо зазначеної суми 3% річних, пені та інфляційних за борговим зобов`язанням від 19.11.2019 року у сумі 3 859,14 грн, суд приходить до висновку про обґрунтованість такого стягнення і задоволення вимог на підставі ст. 625 ЦК України.

Доведеним на думку суду є вимоги про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики №23 від 19.11.2019 року.

Виходячи з вимог статтей 1046, 1047 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Відповідна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 р. (справа № 6-1967цс15), де зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості позивач надав суду копії договору позики №23 від 19.11.2019 року та копію видаткового касового ордеру від 19.11.2019, що може свідчити доведеність позивачем обставини укладення договору позики, обставини отримання відповідачем коштів.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з висновком ВСУ щодо застосування ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, викладеним у постанові № 6-369цс15 від 02 вересня 2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача стягненню підлягають за договором позики від 19.11.2019 року кошти у сумі 23 000 грн - сума позики; 690,00 грн. - 3 % річних по сумі позики; 1 631,14 грн. - інфляційні витрати; 1 538,79 грн. - пені

Даний розрахунок відповідачем не оспорено, і з ним погоджується суд.

Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договорів позики, ненаданням відповідачем відзиву на позов, суд, приходить до переконання про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Оскільки відповідачем зобов`язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було і позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,265,280,354 ЦПК України,ст.ст.625,1046,1049,1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «АСТРА ЛЮКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за договором надання позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ «Астра Люкс», суму боргу за договором позики № 23 від 19.11.2019 року в розмірі: 23 000 грн - сума позики; 690,00 грн. - 3 % річних по сумі позики; 1 631,14 грн. - інфляційні витрати; 1 538,79 грн. - пеня.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ «Астра Люкс», судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Головуючий:В. І. Зінкін