ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/113/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 331400000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , її адвоката Чубенко С.В., відповідачів: ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - адвоката Демковича Ю.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №607/16694/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складений 08 жовтня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме те, що вона є його донькою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та є спадкоємцем першої черги усього його майна. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все належне йому майно, а тому встановлення факту родинних відносин має для позивача юридичне значення, може вплинути на спадкові права інших спадкоємців. У свідоцтві про народження позивача не міститься запису про те, що ОСОБА_4 є її батьком, оскільки відомості про батька ОСОБА_1 було внесено за вказівкою матері ОСОБА_5 , яка у цей час не перебувала у шлюбі. Факт батьківства ОСОБА_4 приховувався матір`ю позивача у зв`язку із його духовною діяльністю. Також вказала, що доказами того, що ОСОБА_4 є батьком позивача є те, що до моменту народження батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали та вели спільне господарство, яке не припинилось до її зачаття, виховували її та утримували. ОСОБА_4 оплачував поточні витрати на навчання позивача та 28 листопада 2014 року склав на неї заповіт, як на єдиного спадкоємця, видав на ім`я позивача доручення про прийняття рішення стосовно нього, з будь-яких питань, що стосуються надання йому медичної допомоги. Також, ОСОБА_4 називав позивача своєю дочкою при інших особах, які його оточували, брав її на усі значні події, приймав участь у житті ОСОБА_1 , матеріально утримував її та піклувався про неї. З 2000 року по день своєї смерті ОСОБА_4 позивач була разом із ним та проживала однією сім`єю як батько та дочка. Також зазначила, що ОСОБА_4 купив для неї у місті Києві квартиру, де вона проживала, оплачував її навчання, придбавав для неї транспортні засоби. Крім цього, пояснила, що дізналась про те, що ОСОБА_4 є її батьком у вересні 1991 року, коли їй було 14 років від своєї матері. У свідоцтві про народження позивача відомості про її батька зазначено ОСОБА_6 , який уклав шлюб із її матір`ю уже після народження ОСОБА_1 . Більше того, позивачу були відомі усі обставини життя ОСОБА_4 . Останній помер у місті Києві в клінічній лікарні Феофанія в присутності позивача, відтак в подальшому вона зверталась з приводу реєстрації його смерті, а також здійснювала усі витрати пов`язані із його похованням.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі, яка була доповнена під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року по справі за №607/16694/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме те, що вона є його донькою, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим, судом не дотримано норм процесуального права в частині всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції не враховано того, що скаржник народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 від 16 квітня 2021 року, міститься неправомірне посилання в частині внесення відомостей про батька на статтю 126 СК України, яка не діяла у той час, а діяли положення Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР. Вказує, що суд встановивши всі законодавством обставини, що підтверджують батьківство ОСОБА_4 . ОСОБА_7 та є підставами для задоволення позову, неправомірно не застосував положення статті 53 КпШС України для встановлення батьківства та неправомірно відмовив у задоволенні позову. Посилається на те, що судом першої інстанції у порушення ч.4 ст.265 ЦПК України у судовому рішенні не було зазначено мотивованої оцінки обставинам справи та неповно досліджено докази у порушення вимог ст.89 ЦПК України. Також те, що порушено ч.3 ст.3 ЦПК України, оскільки судом застосовано ст.315 ЦПК України, яка регулює порядок розгляду справ в окремому провадженні, у справі, яка була відкрита за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Тернопільська державна нотаріальна контора своїм правом на відзив не скористалися.

ОСОБА_1 , її адвокат Чубенко С.В. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладеній в ній.

ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 - адвокат Демкович Ю.Й. апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, представник ОСОБА_2 - адвокат Матвіяс А.Б. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, а також подали заяви про розгляд справи без їхньої участі по наявних в справі документах.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції. У графі батько зазначений ОСОБА_6 , у графі мати - ОСОБА_5 , актовий запис №869 (том 1, а.с. 11).

Як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №3 ОСОБА_7 від 16 квітня 2021 року, виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис за №869 складено 04 травня 1977 року, у якому зазначено відомості про дитину: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, м. Івано-Франківськ. Відомості про батька внесено на підставі актового запису про визнання батьківства за №25 від 04 травня 1977 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, заявником ОСОБА_6 відповідно до статті 126 СК України. У відомостях про матір зазначено: ОСОБА_9 . Також, до зазначеного актового запису було внесено виправлення та відомості, зокрема, за №1 від 04 травня 1977 року (відомості про визнання батьківства) на підставі актового запису про визнання батьківська №25 від 04 травня 1977 року (том 1, а.с. 183-184).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 17 квітня 2021 року, зареєстровано актовий запис №619 від 05 червня 1977 року про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , яка є матір`ю позивача (том 1, а.с. 181).

Згідно із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу №0 від 17 квітня 2021 року, зареєстровано актовий запис про розірвання шлюбу за №432 від 08 червня 1995 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , яка є матір`ю позивача (том 1, а.с. 182).

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації смерті у місті Києві, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис за №3721 (том 1, а.с. 6).

Відповідно до довіреності від 02 лютого 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмак О.О., ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 бути його уповноваженим представником в Міністерстві охорони здоров`я України, у будь-яких медичних закладах державної та приватної форми власності, органах державного управління справами, адміністраціях, клінічних лікарнях, бухгалтеріях, а також перед суб`єктами підприємницької діяльності, структурних підрозділах перелічених установ, з будь-яких питань, що стосуються надання йому медичної допомоги (оперативного лікування, реабілітації та протезування) (том 1, а.с. 9).

Як вбачається з інформації наведеній у листі Управління Львівської єпархії Української Православної Церкви №27 від 28 січня 2021 року, за період з 01 листопада 1996 року та за весь час перебування ОСОБА_4 на посаді Предстоятеля УАПЦ, будучи Митрополитом Київським і всієї України та до часу його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 не повідомляв та не згадував про своє сімейне життя, у тому числі про спільне проживання з ОСОБА_5 (том 1, а.с. 91).

Будучи допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю позивача зазначила суду, що під час народження позивача, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 , у шлюбі із ОСОБА_6 не перебувала, оскільки розірвала його 25 червня 1975 року. У 1976 році вона гостювала у ОСОБА_4 у Томській області, після чого у неї народилась дочка ОСОБА_1 . Під час реєстрації народження позивача, ОСОБА_6 подав заяву про визнання батьківства, на підставі якої були внесені відомості про батька позивачки. Повторно із ОСОБА_6 шлюб уклала 05 червня 1977 року та перебувала у ньому до 08 червня 1995 року. Познайомила дочку ОСОБА_1 із ОСОБА_4 коли їй було 14 років, повідомивши про його батьківство. Підтвердила суду ту обставину, що ОСОБА_4 під час перебування позивача у м. Києві піклувався про неї, проводив оплату коштів за навчання за кордоном та в Україні, придбавав їй рухоме та нерухоме майно, як про свою дочку. Також зазначила, що мати покійного ОСОБА_4 - ОСОБА_12 знала позивачку, як свою онуку, яка часто перебувала у селі Білій, Тернопільського району, Тернопільської області.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що ОСОБА_4 , перебуваючи у лікувальному закладі вказував, що найближчим своїм родичем вважає позивачку ОСОБА_1 . Аналогічні покази надала в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 .

Будучи допитаними в якості свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 суду пояснили, що їм було відомо, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , який під час спілкування у їх присутності називав її свою дочкою, яка працювала разом із ним в церкві та піклувався про неї матеріально. Неодноразово позивач перебувала за місцем проживання матері ОСОБА_4 в с. Біла, Тернопільського району, де у неї була своя кімната. Свідок ОСОБА_18 повідомила суду, що у її присутності ОСОБА_4 звертався до позивачки як до своєї дочки та вважає її своєю тіткою.

Крім цього, свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні зазначив, що перебував на посаді секретаря ОСОБА_4 під час того, як його було обрано на посаду предстоятеля УАПЦ та йому було відомо, що позивач є дочкою останнього. ОСОБА_1 , працюючи разом із ОСОБА_4 відповідала за господарську діяльність Андріївської церкви в м. Києві, піклувалась про його здоров`я. Був очевидцем того, як позивач зверталась до ОСОБА_4 як до свого батька, а останній відповідно до неї, як до своєї дочки. Також зазначив, що кошти на лікування ОСОБА_4 надавала позивач. В подальшому після його смерті займалась його похованням. Крім цього, зазначив, що позивач неодноразово приїжджала в будинок с. Біла, Тернопільського району, Тернопільської області, де проживала матір ОСОБА_4 та мала там особисту кімнату.

Будучи допитаними в судовому засіданні свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 повідомили суду, що знали покійного ОСОБА_4 упродовж тривалого часу під час його духовної діяльності, однак, останній не повідомляв про те, що у нього є дочка ОСОБА_1 , яка працювала його секретарем з 2013 року.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини, який проведено за вказівкою матері, батьківство якого встановлюється. Проте, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 підтверджено, що відомості про батька ОСОБА_1 у актовому записі про народження за №869 внесено на підставі актового запису про визнання батьківства за №25 від 04 травня 1977 року заявником ОСОБА_6 . Матеріали справи ж не містять відомостей, а позивачем не доведено, що запис про її батьківство вчинено за вказівкою її матері ОСОБА_11 за правилами чинної на той час статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю. Також, суд зазначає, що особа, яка записана батьком позивача, тобто ОСОБА_6 не оспорював своє батьківство в судовому порядку та погоджувався із ним.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частині 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою правовою нормою потрібно керуватися при розгляді справ цієї категорії, необхідно виходити з дати народження дитини, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі №6-20цс15.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України (в редакції діючій на час виникнення правовідносин) у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку.

Частиною третьою статті 53 КпШС України (в редакції від 30 березня 1977 року) визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Судом встановлено, що відомості про батька ОСОБА_1 у первинному актовому записі про народження за №869 внесено на підставі актового запису про визнання батьківства за №25 від 04 травня 1977 року заявником ОСОБА_6 , а не за вказівкою матері, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 (а.с.184-184).

Тому, колегія суддів вважає, що відсутня передумова звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства, оскільки запис про батька дитини у книзі записів народжень не здійснений за вказівкою матері.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції відкинуто доводи ОСОБА_1 , що запис про її батька здійснений за вказівкою матері, оскільки дані твердження спростовуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 , з якого чітко вбачається, що підстава запису відомостей про батька це актовий запис про визнання батьківства № 25 від 04.05.1977 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, за заявою ОСОБА_6 .

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника, що судом першої інстанції у порушення частини четвертої статті 265 ЦПК України не було зазначено мотивованої оцінки встановленим обставинам справи з огляду на те, що судом вказані фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, мотивована оцінка відсутності підстав для задоволення позову, що права позивача не порушені, а також вказав норми права, які суд застосував та мотиви їх застосування.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах нею понесених.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах нею понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді