Справа №751/4690/19
Провадження №2/751/523/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарях Клименко К.Є., Випинашко Г.Р., Іскри К.П.,

за участю представника позивача - адвоката Мошко М.М., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (том 2 а.с. 6), просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 29160,95 грн витрат на лікування, 64530,75 грн збитків, завданих пошкодженням автомобіля та 200000 грн моральної шкоди, завданої злочином; судові витрати покласти на відповідача.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.05.2017 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України (справа № 751/1833/17) встановлено, що 18 жовтня 2016 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «CHEVROLETT LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в місті Чернігові по вулиці Івана Мазепи зі сторони вулиці Толстого в напрямку вулиці Ціолковського. Рухаючись у вказаному напрямку, по вулиці Івана Мазепи у м.Чернігові на шляхопроводі ОСОБА_5 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, змінив напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки Opel combo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по своїй смузі руху у зустрічному напрямку по вул. І.Мазепи у м.Чернігові зі сторони вул. Ціолковського в напрямку вул. Толстого. У результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 141 від 14.02.2017 в сукупності, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, на строк більше ніж 21 добу. У даній дорожній обстановці ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Цією ж ухвалою ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 47 КК України у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу.

Згідно довідки МСЕК 044505 від 07.02.2017 позивачу встановлено І групу інвалідності з потребою постійного стороннього догляду й щомісяця вимушений проходити післяопераційну реабілітацію.

На час виписки 10.02.2017, тобто майже через чотири місяці після ДТП, він не міг самостійно пересуватись. Із труднощами та сторонньою допомогою нетривалий час міг стояти біля ліжка із додатковою опорою на милиці. Активні рухи в обох колінних суглобах значно обмежені.

Внаслідок ДТП він проходив діагностику, лікування, операційне втручання та реабілітацію в закладах охорони здоров`я, в домашніх умовах та придбавав ліки в після операційний період.

В ході розгляду кримінального провадження 20.04.2017р. ОСОБА_3 в рахунок часткового відшкодування спричиненої матеріальної шкоди сплачено: 28 000 грн. вартості собаки та 22 000 грн. витрат на післяопераційну реабілітацію за період з лютого 2017 по 15 липня 2017 року.

Проте, незважаючи на домовленість, до даного часу ОСОБА_3 не відшкодовано понесені позивачем витрати, пов`язані з перебуванням на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні №2, у період з 18.10.2016 по 29.01.2017, що підтверджується чеками на загальну суму 29 160 грн. 95 коп.

Крім того, діями відповідача йому було завдано матеріального збитку пошкодженням автомобіля, який станом на час проведення експертизи, 02.09.2021, становить 64530,75 грн.

Також з вини відповідача йому завдано значної моральної шкоди. Після отриманих травм протягом тривалого часу позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, не міг взагалі пересуватись. Після лікарні й до теперішнього часу потребує постійного лікування, підтримуючої терапії та сторонньої допомоги. Зі здорового чоловіка, який працював, мав власний регулярний дохід тепер є інвалідом І групи, втратив працездатність і став тягарем для своєї родини. Крім сильного фізичного болю та значного стресу в момент ДТП, нестерпних больових відчуттів у післяопераційний період, страждань внаслідок вчинених ОСОБА_3 протиправних дій він дотепер переживає значні психологічні страждання, турбує постійний головний біль. Враховуючи характер та обсяг фізичних і душевних страждань, поведінку відповідача по відношенню до нього після скоєного ним протиправного діяння, наслідків заподіяних тілесних ушкоджень, що призвело до необхідності операційного втручання та тривалого лікування, режиму поступової реабілітації, спричинення інвалідності, обсяг додаткових зусиль для організації життя після ДТП та подальші негативні наслідки, спричинену моральну шкоду оцінює в 200 000 грн, з розміром компенсації якої під час усних домовленостей погоджувався відповідач, проте до даного часу не сплатив.

Ухвалою судді від 22.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

09.08.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні (а.с. 84-87). Зазначає, що позивач не надав належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Часткове відшкодування спричиненої матеріальної шкоди ним відбувалося безпосередньо перед винесенням ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова 25 травня 2017 року, та відповідно не враховувало витрати на післяопераційну реабілітацію в період по 15 липня 2017 року, оскільки неможливо наперед розрахувати необхідні витрати. Тому, посилання позивача на те, що 22 тисячі гривень, сплачені ним враховувало післяопераційну реабілітацію в період з лютого 2017 року по 15 липня 2017 року не відповідає дійсності та прямо вказує на відшкодування ним витрат, пов`язаних саме з лікуванням в Чернігівській міській лікарні №2. Крім того, позивач зазначає невідшкодовані понесені ним витрати, пов`язані з перебуванням на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні №2 в період з 18.10.2016 по 29.01.2017 на загальну суму 29160 грн. 95 коп. Серед перерахованого позивач вказує на чеки з призначенням платежу як благодійні внески на загальну суму 1464 грн. Однак, дані витрати є добровільною безкорисливою пожертвою, не відносяться до обов`язкових платежів, а тому не є обов`язковими витратами, що підлягають відшкодуванню, а отже й не підлягають стягненню з відповідача. Інші фіскальні чеки на загальну суму 4105,16 грн, не містять доказів того, що зазначений в ній товар придбано безпосереднього позивачем чи за його дорученням, а тому також не підлягають стягненню з відповідача. Всупереч посиланням позивача на необхідність вимушеного щомісячного проходження післяопераційної реабілітації, відсутні будь-які рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності, інших доказів щодо встановлення будь-якої групи інвалідності позивачу, як після 01.03.2018, так і станом на день подачі позовної заяви, позивачем надано не було. Позивачем також не було надано жодного доказу щодо наявності у нього головного болю та безпосереднього причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями, отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди 18 жовтня 2016 року та наявним головним болем. Вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі двісті тисяч гривень, позивачем не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами, а отже й не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 21.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20.11.2019 у справі призначено судово-медичну експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 123-125).

03.03.2020 на адресу суду надійшов висновок експерта № 12 від 02.03.2020 (а.с. 154-163).

Ухвалою судді від 12.03.2020 провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 28.07.2020 у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 196-198).

07.09.2021 на адресу суду надійшов висновок експерта № 203 від 06.09.2021 (а.с. 231-268).

Ухвалою судді від 17.09.2021 провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду у судовому засіданні (а.с. 269)

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, відповідно до наданого відзиву.

Позивач, відповідач та третя особа у судові засідання не з`являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом прядку, про причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.05.2017 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу ПП «Алпетрі», якщо він протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0009902 від 18.10.2016 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрити. (справа № 751/1833/17, провадження № 1-кп/751/135/17).

Згідно ухвали суду встановлено, що 18 жовтня 2016 року близько «15» год. «00» хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «CHEVROLETT LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в місті Чернігові по вулиці Івана Мазепи зі сторони вулиці Толстого в напрямку вулиці Ціолковського.

Рухаючись у вказаному напрямку, по вулиці Івана Мазепи у м. Чернігові на шляхопроводі, ОСОБА_3 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, змінив напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не переконавшись що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Opel combo» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по своїй смузі руху у зустрічному напрямку по вул. І.Мазепи у м. Чернігові зі сторони вул. Ціолковського в напрямку вул. Толстого.

У результаті ДТП водій ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків, закритого уламкового перелому лівого надколінника зі зміщенням уламків з травматичною нейропатією лівого малогомілкового нерву у вигляді парезу лівої ступні, закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, садном лоба зліва та підшкірна гематома середньої третини лівого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 141 від 14.02.2017 в сукупності, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, на строк більше ніж 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 , грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди

Згідно цієї ж ухвали, обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся. Визнав цивільний позов, вказав, що в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сплатив потерпілому 50000 грн (а.с. 6-9).

У рамках розгляду вищезгаданого кримінального провадження, цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 було залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВБ № 044505, ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності «Б» загального захворювання з ураженням ОРА з 01.02.2017 по 01.03.2018. Потребує постійного стороннього догляду (а.с. 5)

Відповідно висновку експерта № 12 від 02.03.2020, згідно до даних наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_2 , враховуючи дані, отримані під час безпосереднього огляду потерпілого, вважають, що у нього станом на 18.10.2016 мались тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків, закритого уламкового перелому лівого наколінника зі зміщенням уламків з травматичною нейропатією лівого малогомілкового нерву у вигляді парезу лівої ступні. Також у нього мались закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, садном лоба зліва та підшкірна гематома середньої третини лівого стегна, урахуванням наявності яких йому 07.02.2017 було встановлено групу інвалідності. Всі ці ушкодження є наслідком єдиного травматичного процесу під час ДТП. На теперішній час у ОСОБА_2 маються наслідки отриманих під час ДТП вищевказаних тілесних ушкоджень у вигляді зрощених переломів правої стегнової кістки, лівого наколінника, правої плечової кістки, помірної розгинальної контрактури лівого колінного суглобу, парезу лівої ступні вираженого ступеню. Крім того під час огляду під експертного встановлено наявність у нього вираженої згинально-розгинальної контрактури правого гомілко-ступневого суглобу. Отримані вище наслідки травми, щ маються у гр.. ОСОБА_2 призвели до виникнення у нього стійкої страти загальної працездатності в розмірі 45%. Для відновлення функцій опорно-рухового апарату, ОСОБА_6 потребував проведення післяопераційної реабілітації. Так, у виписці з медичної карти стаціонарного хворого № 13061, яка була заповнена після проведеного лікування ( в тому числі оперативного) з 18.10.2016 по 10.02.2017 мається запис ЛФК ІІ періоду для правого та лівого колінних суглобів, навчання пересування з милицями (а.с. 155-163).

Згідно виписного епікризу № 13061 із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення ЧМЛ № 2, ОСОБА_2 перебував в стаціонарі з 18.10.2016 по 10.02.2017 після отриманої травми 18.10.2018 в результаті ДТП (а.с. 10).

Наданими позивачем суду доказами підтверджено, що на призначене лікування під час перебування у стаціонарі травматологічного відділення ЧМЛ № 2 ним було витрачено кошти в розмірі 26759,78 грн у відповідності до листків лікарських призначень (а.с. 11-14, 21-34), тому вони підлягають стягненню на користь позивача, а позовна вимога про стягнення 29160грн 95 коп, відповідно частковому задоволенню.

При цьому, на думку суду, доводи відповідача щодо відсутності у фіскальних чеках про придбання товару (ліків) прізвища позивача є хибними, оскільки відповідно до наказу Міністерства фінансів України №306 від 18.06.2020 року «Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13» не передбачено обов`язковість такого реквізиту платіжного документу як особа-платник.

Крім того, позивач, зазначає серед невідшкодованих понесених ним витрат, пов`язаних з перебуванням на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні №2 суми у чеках від 01.11.2016 р. - 330 грн 00 коп. - призначення платежу благодійні внески; 21.10.2016 р. - 200 грн 00 коп. - призначення платежу благодійні внески; 24.10.2016 р. - 100 грн 00 коп. - призначення платежу благодійні внески; 25,10.2016 р. - 650 грн 00 коп. - призначення платежу благодійні внески; 16.10.2016 р. - 100 грн 00 коп - призначення платежу благодійні внески; 06.12.2016 р. - 84 грн 00 коп. - призначення платежу благодійні внески; на загальну суму 1464 грн. 00 коп.

Вищезазначені витрати є добровільною безкорисливою пожертвою, не відносяться до обов`язкових платежів, а тому не є обов`язковими витратами, що підлягають відшкодуванню, а отже не підлягають стягненню з відповідача.

Також суд, зважаючи на доводи відповідача про те, що ним вже сплачено позивачу 22000 грн. у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних саме з лікуванням в ЧМЛ № 2, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до розписки від 20.04.2017, «Я, ОСОБА_3 , який вчинив ДТП 18.10.2016, визнаю повністю матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП ОСОБА_2 (лікування, реабілітаційні післяопераційні послуги, пошкоджену автомашину марки «Opel combo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; вартість загиблої під час ДТП собаки) і сплачую цього дня (21.04.2017) 50000 грн добровільно і частково, в рахунок матеріальної шкоди за таке: 1) вартість собаки, яка загибла 18.10.2016 в результаті ДТП 28000 грн; 2) вартість післяопераційних реабілітаційних послуг вже сплачених ОСОБА_2 в лютому-квітні 2017 року 12000грн та які підлягають сплаті в травні, червні та за половину липня 2017 року 10000 грн» (а.с.95).

Отже, з наведених вище доказів убачається, що відповідач станом на 20.04.2017 здійснив відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_2 внаслідок ДТП у виді вартості післяопераційних реабілітаційних послуг отриманих позивачем в період з лютого 2017 по 15 липня 2017 року на загальну суму 22000 грн.

Разом із тим, на переконання суду, періодом лікування ОСОБА_2 є його перебування в стаціонарі травматологічного відділення ЧМЛ № 2 після отриманої травми 18.10.2018 в результаті ДТП, тобто період з 18.10.2016 по 10.02.2017, який не є тотожнім періоду, визначеному в розписці відповідача.

Щодо відшкодування вартості пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну (п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Згідно довіреності від 21.12.2012, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, передати в позичку) на власний розсуд належним йому автомобілем «Opel combo», р.н. НОМЕР_2 (а.с. 45, 46)

Згідно висновку експерта № 203 судової автотоварознавчої експертизи від 06.09.2021, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу автомобіля вантажного «Opel combo», р.н. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 18.10.2016, прийнята рівною його ринковій вартості з урахуванням його технічного стану, стану та строку експлуатації на момент перед ДТП, та станом цін на час проведення експертизи, 02.09.2021, складає 77391,95 грн. Вартість утилізації колісного транспортного засобу автомобіля вантажного «Opel combo», р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого у ДТП 18.10.2016, станом цін на час проведення експертизи, 02.09.2021, складає 12861,20 грн (а.с. 231-268)

Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, підлягають задоволенню частково, у розмірі 91290,53 грн, з яких: 26290,53 грн витрати на лікування за період з 18.10.2016 по 10.02.2017 та 64530,75 (77391,95-12861,20) грн збитки, завдані пошкодженням автомобіля.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд доходить наступного висновку.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його особистому житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправної поведінки відповідача, слід визначити у розмірі 100 000 грн, що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (91290,53/93691,70)х768,40=748,71 грн в частині відшкодування матеріальної шкоди та (100000/200000)х768,40=384,20 грн в частині відшкодування моральної шкоди, а всього 1132 грн 91 коп

Позивачем також було сплачено 4903,20 грн за проведення експертизи (а.с. 7) та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 12), які належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 95, 133, 137, 141258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177, 1195 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) у відшкодування матеріальної шкоди 91290 (дев`яносто одна тисяча двісті дев`яносто) грн 53 коп, у відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) грн, 4903 (чотири тисячі дев`ятсот три) грн 20 коп витрат, понесених за проведення експертизи та 8000 (вісім тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави 1132 грн 91 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 03.02.2022

Головуючий - суддя І. В. Яременко