Постанова

Іменем України

14 червня 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/6513/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 02 лютого 2022 року про передачу справи за підсудністю до іншого суду

в складі судді Яровенко Н.О.

у цивільній справі №755/20790/21 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Державний Експортно-імпортний банк"

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року справу передано на розгляд іншому суду з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач, діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про передачу справи за підсудністю до іншого суду.

Як на підставу скасування ухвали суду вказував, що суд дійшов помилкового висновку про передачу справу на розгляд Голосіївському районному суду м. Києва, оскільки не врахував, що позов подано за фактичним місцем проживання позивача в Дніпровському районі м. Києва. Зокрема, судом не взято до уваги той факт, що позивач з 01.09.2021 на підставі договору оренди квартири фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що і є належним доказом місця перебування у Дніпровському районі м. Києві. Додав, що за цією адресою він зареєстрований з 03.02.2022.

На думку скаржника, оскільки він на момент подання позову фактично проживав за адресою, яка відноситься до території Дніпровського району м. Києва, то вважав, що має право на звернення до суду за правилами альтернативної підсудності.

Також, в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що він є військовозобов`язаним, у зв`язку з чим процедура зняття та реєстрації його місця проживання є ускладненою та вимагає більше часу.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2022 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив.

Вказував, що матеріали справи не містили доказів зареєстрованого місця проживання позивача у Дніпровському районі м. Києва як на момент подачі позову, так і на момент постановлення оскаржуваної ухвали. Зміна місця реєстрації позивача відбулася вже після постановлення оскаржуваної ухвали, а саме 03.02.2022, тобто на наступний день після постановлення ухвали. До 03.02.2022 місце проживання позивача було зареєстровано у Подільському районі м. Києва.

Крім того, зауважив, що матеріали справи не містять доказів реєстрації місця перебування позивача у Дніпровському районі м. Києва.

Відповідач, посилаючись на те, що ухвала суду від 02.02.2022 постановлена з дотримання норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду про необхідність передання справи на розгляд Голосіївському районному суду м. Києва, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року дану справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за правилами територіальної підсудності.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що місцезнаходження відповідача знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до території Голосіївського районного суду м. Києва.

Також, направляючи справу для розгляду суду за місцезнаходженням відповідача, виходив з того, що представник позивача не висловлював думку про направлення справи до Подільського районного суду м. Києва за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених трудових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичної особи пред`являються за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписами ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З матеріалів справи, а саме з копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що місце проживання останнього Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією з 19.09.2018 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 27).

Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА в м. Києві №76319811 від 22.12.2021 місце проживання ОСОБА_1 з 19.09.2018 по теперішній час зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 183).

Також з матеріалів справи вбачається, що місцезнаходження відповідача у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 156-157), що територіально відноситься до Голосіївського району м. Києва.

Ураховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом не за своїм зареєстрованим місцем проживання, колегія суддів вважає, що питання про передачу справи на розгляд іншому суду судом першої інстанції вирішено правильно, з дотриманням норм процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позов подано за фактичним місцем проживання позивача, не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки позивач вірно посилаючись на положення ч. 2 ст. 28 ЦПК України тлумачить це положення на власний розсуд, звертаючи лише увагу на те, що позов пред`являється за місцем проживання чи перебування. Однак, позивач не звертає увагу на те, що у вказаній нормі законодавцем визначено, що таке місце проживання чи перебування повинно бути зареєстрованим.

Як вже вказувалося вище, в матеріалах справи містяться належні докази, що на момент подання позову та постановлення оскаржуваної ухвали місце проживання позивача було зареєстровано в Подільському районі м. Києва.

Пунктом 3 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 (в редакції, яка діяла станом на день подання позовної заяви) (далі - Правила), реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

В пунктах 9, 25 Правил визначено, що відомості про реєстрацію місця перебування вносяться до довідки про звернення громадян за захистом в Україні шляхом проставлення відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за встановленою формою.

Матеріали справи не містять належних доказів, що на день подання позову або вже на день постановлення оскаржуваної ухвали місце проживання чи перебування позивача у вищезазначеному законом порядку було зареєстровано в Дніпровському районі м. Києва.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що договір оренди позивачем квартири у Дніпровському районі за адресою: АДРЕСА_1 є належним доказом зареєстрованого місця перебування ОСОБА_1 в Дніпровському районі м. Києва.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що з 03 лютого 2022 року його місце проживання зареєстровано у Дніпровському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с. 212).

Однак, факт реєстрації ОСОБА_1 в Дніпровському районі м. Києва з 03.02.2022 не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки зміна місця реєстрації позивача відбулася вже після його звернення до суду в грудні 2021 року та після постановлення 02.02.2022 оскаржуваної ухвали. А згідно вимог процесуального закону суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення з урахування тих доказів, які були у справі до постановлення оскаржуваного судового рішення.

Оскільки місце реєстрації позивач змінив після ухвалення оскаржуваної ухвали, то даний факт не вказує на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи для вирішення питання про передачу справи на розгляд іншому суду.

З урахуванням наведених вище положень закону та встановлених обставин справи, доводи апеляційної скарги, що позивач є військовозобов`язаним, у зв`язку з чим процедура зняття та реєстрації його місця проживання є тривалою, не мають правового значення, а тому не заслуговують на увагу судової колегії.

Враховуючи, що на день вирішення судом першої інстанції питання про передачу справу на розгляд іншому суду позивач не просив направити справу до Подільського районного суду м. Києва, тобто за своїм на той час зареєстрованим місцем проживання, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про передачу справи до суду за місцезнаходженням відповідача є законним та обґрунтованим.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець