Справа № 199/9285/21
РІШЕННЯ

іменем України

03.06.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі представника позивача Гущіної М.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , де треті особи Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 . Позов обґрунтований тим, що з 22.06.2004 р. місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: кімната АДРЕСА_1 , втім, два роки відповідач за вказаною адресою не проживає, що в силу ст.ст. 71 та 72 ЖК Української РСР є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач звертається до суду із даним позовом, оскільки кімната АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпро, від імені якої діє позивач, як представницький орган місцевого самоврядування в силу ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування».

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю.

В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надала суду заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: кімната АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю з Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з 22.06.2004 р. по теперішній час (а.с. 16).

Актами обстеження кімнати АДРЕСА_1 від 05.12.2020 р., 11.03.2021 р., 30.06.2021 р. встановлено факт непроживання відповідача у зазначеній кімнаті, кімната опечатана (а.с. 8-10).

Відповідно до довідки від 05.07.2021 р. (а.с. 6) КП «Жілсервіс - 5» Дніпровської міської ради в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 був відкритий особовий рахунок на ОСОБА_2 № НОМЕР_1 з 01.09.2012 р., який було закрито 01.06.2021 р.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою суду від 03.06.2022 р. задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_3 ;

-ухвалою суду від 03.02.2022 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_3 , остання працює майстром дільниці у КП «Жілсервіс-5» ДМР з 2019 року, вона обізнана щодо осіб, які проживають у кімнатах гуртожитку та наявної заборгованості по комунальним послугам. Свідок жодного разу не бачила відповідача, зі слів мешканців сусідніхкімнат обізнана, що відповідач виїхала до РФ та не поверталася. Кімната відповідача опечатана до цього часу, нарахування по комунальним послугам зупинені, в кімнаті ніхто не проживає.

Правовідносини між учасниками справи виникли із припинення права користування жилим приміщенням в будинках державного чи громадського житлового фонду та регулюються ст. 47 Конституції України, ст. 7, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР.

Дослідив докази в межах заялевних суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За ст. 1 вказаного закону представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч. 2 ст. 61 ЖК УРСР).

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК України).

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви та наданих доказів встановлено, що відповідач з грудня 2018 року добровільно не проживає у кімнаті в гуртожитку та будь-якого інтересу до спірної кімнати не проявляє, відновити своє право на користування кімнатою не намагається: кімната опечатана, особовий рахунок закрито з 21.06.2021 р. (а.с. 6, 8-10).

Факт непроживання відповідача у кімнаті підтверджується актами (а.с. 8-10) та показаннями свідка.

Обставини, які б свідчили про створення позивачем будь-яких перешкод відповідачу у користуванні кімнатою у гуртожитку, за судового розгляду не встановлені.

Матеріали справи не містять доказів щодо створення позивачем буд-яких перешкод відповідачу у користуванні кімнатою у гуртожитку.

Суд, врахував вимоги позивача про визнання припиненим права користування спірною квартирою на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, вважає, що припинення права користування відповідача спірною кімнатою відповідає такій пропорційності з огляду на те, що позивач у зв`язку із збереженням за відповідачем права користування належною йому кімнатою та реєстрацією місця проживання в ній, позбавлений можливості надати вказане житло в користування особам/особі, які його потребують.

Відповідач втратила право користування житловим приміщенням, оскільки більше шести місців не проживає у спірній квартирі, виселившись з неї добровільно.

Таким чином, у справі, що розглядається, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, та який тривалий час не проживає у спірній кімнаті.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, позов задоволено у повному обсязі, то судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду у сумі 2 270,00 грн. (а.с. 14) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , де треті особи Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням: кімнатою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь Дніпровської міської ради (м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 75, ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 207 (дві тисячі двісті сім) грн.

Дата складення повного судового рішення 13 червня 2022 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї