Номер провадження: 22-ц/813/2127/22
Справа № 504/4062/13-ц
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,
при секретарі: Кузьмук А.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до КСП «Петрівське» та Комінтернівської районної державної адміністрації про визнання права спадкування на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

12 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КСП «Петрівське» та Комінтернівської районної державної адміністрації про визнання права спадкування на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, у якому просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 11.389 га із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Петрівське», що знаходяться на території Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .
У вересні 2003 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Петрівське», пенсіонером якого був ОСОБА_3 , розпочався процес розпаювання земель.
Рішенням загальних зборів членів КСП «Петрівське» було затверджено списки членів та з їх числа пенсіонерів КСП, які мають право на отримання майнового і земельного паю, куди внесено прізвище ОСОБА_3 , як пенсіонера підприємства.
10 березня 2009 року мати позивача звернулася до Комінтернівського районного суду з позовом до Комінтернівської районної державної адміністрації, колективного сільськогосподарського підприємства «Петрівське» про визнання права на спадкування майнового паю та земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом, який було задоволено.
ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача, ОСОБА_4 померла.
За життя, по причині хвороби та похилого віку мати не встигла оформити право власності на майновий пай і земельну частку (пай) у відповідності до вимог чинного законодавства.
Вона, як донька, має право на спадкове майно що залишилось після смерті батьків.
У встановлений законом строк вона звернулася до Державної нотаріальної контори щодо спадкування земельної частки (паю), але їй було рекомендовано звернутися до суду, тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.
Представник відповідача КСП «Петрівське» Прокопець В.Ф., в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність та визнання позову.
Представник Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2014 року позовну заяву задоволено. Суд визнав за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в розмірі 11,389 га., із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Петрівське», що знаходяться на території Петрівської сільської ради, Комінтернівського району Одеської області після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.
12 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на вказане судове рішення, у якій просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду та скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову члену майнової групи КСП «Кіровська птахофабрика» про визнання права власності в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що при ухваленні вказаного судового рішення було порушено його права та законні інтереси як власника майнового паю КСП «Кіровська птахофабрика», але він не був залучений до участі у справі.
У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №521/12093/19 (провадження №61-20975св19) дійшов наступного правового висновку: «відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., апеляційний суд не врахував, що він звернувся до суду як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 352 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Тлумачення наведених вище норм процесуального права свідчить про
те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість дійти висновку щодо вирішення, чи невирішення судом першої інстанції питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».
За таких правових підстав ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року поновлений ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2014 року та відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2014 року.
На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:
Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.
Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 09 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є неприйнятною та провадження за поданою ним апеляційною скаргою підлягає закриттю за таких підстав.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтями 12161218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням загальних зборів членів КСП «Петрівське» було затверджено списки членів та з їх числа пенсіонерів КСП, які мають право на отримання майнового і земельного паю. До цього списку внесено прізвище ОСОБА_3 , як пенсіонера підприємства, що підтверджується протоколом зборів №2 від 17.09.2003 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер про що в книзі реєстрації актів про смерть Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено запис №38.
10 березня 2009 року дружина померлого ОСОБА_4 звернулася до Комінтернівського районного суду з позовом до Комінтернівської районної державної адміністрації, колективного сільськогосподарського підприємства «Петрівське» про визнання права на спадкування майнового паю та земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом та 23 березня 2010 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області цивільна по справі №1027/2010р. позов задоволено та визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) в розмірі 11,389 га. із земель КСП «Петрівське» після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ; право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Петрівське» на суму 3 579 грн. після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 ; та право на ощадні збереження після смерті чоловіка ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено запис за №39.
У встановлений законом строк вона звернулася до Державної нотаріальної контори щодо спадкування земельної частки (паю), але їй було рекомендовано звернутися до суду.
Факт того, що ОСОБА_2 є донькою батьків ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтверджується відповідним свідоцтвом про народження позивачки.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 одружилася 27.05.1978 року із ОСОБА_6 та набула прізвище чоловіка ОСОБА_7 .
За таких обставин суд вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
12 січня 2021 року, тобто через сім років після винесеного судом рішення по справі, ОСОБА_1 оскаржив його до Одеського апеляційною суду подавши відповідну апеляційну скаргу.
Тому, в оцінці доводів заявника суд апеляційної інстанції виходить з того, що у процесуальному законі передбачається визначення певного розумного за тривалістю проміжку часу, протягом якого за звичайних умов учасник розгляду справи матиме можливість скласти скаргу на певне судове рішення; такий строк визнається об`єктивно необхідним для вчинення такої процесуальної дії, якщо сторона діє добросовісно та зважено.

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), яка з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті її преамбули, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності») (рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04). У разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (дивитись справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).
У справі «Желтяков проти України» Європейським судом з прав людини зазначено, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що після остаточного вирішення судами питання їхнє рішення не повинно ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини також наголосив, що суд повинен з`ясувати, чи вимагає ситуація грубого втручання у остаточне рішення суду, зокрема, якщо було допущено серйозне порушення процесуальних норм або з метою виправлення помилок правосуддя.
У справі «Трегубенко проти України», розглядаючи доводи Уряду про виправдання втручання у майнові права заявника з посиланням на те, що таке втручання було спрямоване на правильне застосування законодавства, Європейський Суд з прав людини зробив висновок про те, що, хоча правильне застосування законодавства беззаперечно становить «суспільний інтерес», але, виходячи із обставин справи, цей інтерес мав на меті порушення основних принципів правової визначеності та доступу до суду.
У Доповіді щодо верховенства права Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), схваленій на 86-му пленарному засіданні 2526 березня 2011 року, зазначено, що правова визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №2-1678/05 (провадження №14-262цс19).
У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.
Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи вирішив суд оскаржуваним рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки вказаної особи.
Встановлено, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 не додано будь-яких безспірних доказів про те, що при вирішення спадкового спору щодо земельної час (паю) порушено його майнові права як члена майнової групи пайщиків КСП «Кіровська птахофабрика».
За таких обставин, ухвалене судове рішення не завдає ОСОБА_8 шкоди, що виражається у несприятливих для нього наслідках, не залучення його до участі у справі не порушує його право на доступ до суду, тому суд першої інстанції не вирішив питання про права та обов`язки вказаної особи та у неї відсутнє право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення. й перегляд остаточного рішення судом першої інстанції за вказаною апеляційною скаргою було би грубим втручанням у принцип res judicata.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку провадження за вказаною апеляційною скаргою підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 352, 362 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до КСП «Петрівське» та Комінтернівської районної державної адміністрації про визнання права спадкування на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, закрити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 09 червня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік