Справа № 569/1319/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Гожа Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини.

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини,

В обґрунтування позову вказує, що вона ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , перебувають у шлюбі з 01 грудня 2018 року. Вказує, що від спільного подружнього життя мають із відповідачем малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, втратили почуття любові один до одного, зникло взаєморозуміння через суттєві розбіжності у поглядах на життя та несумісності характерів, подальше збереження шлюбу із відповідачем є неможливим. Повідомляє, що син наразі проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, дитина часто хворіє та потребує коштів на ліки, купівлю дитячого харчування, дитячого одягу. Наразі відповідач не бере жодної участі у вихованні сина. Оскільки позивач самотужки не має змоги матеріально забезпечувати дитину усім необхідним, вона змушена звернутись до суду із даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували щодо розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача, відповідач просив суд відмовити в цій частині позову. Також відповідач заперечував обставини, що син знаходиться на повному утриманні позивача та вказав, що він долучив до матеріалів справи квитанції та чеки, які свідчать про те, що він приймав участь в утриманні дитини.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 01 грудня 2018 року, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_6 ) зареєстрували шлюб 01 грудня 2018 року, актовий запис №1998.

Від шлюбу мають із відповідачем малолітнього сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати.

З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Вимоги позивача узгоджуються з положеннями ст. 180 СК України, згідно яких кожен з батьків зобов`язаний утримувати дитину до її повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини.

Згідно ст. 182 СК України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з наведеного, та те, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в розмірі в розмірі ј частини з усіх видів заробітку на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує прав позивачки як отримувача і прав відповідача як платника аліментів.

Відповідно до вимог статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому таке право на утримання вона має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України,Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, та взяти до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Визначаючи розмір аліментів, про стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд враховує що дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та не має змоги працювати, потребує матеріальної підтримки.

Виходячи із засад розумності виваженості та справедливості, можливостей відповідача, працездатного віку, суд дійшов висновку про стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1000.00 гривень, щомісячно.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. З врахуванням заявлених вимог до стягнення з відповідача підлягають судові витрати, як на користь держави так і позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 грудня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис 1998 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 26 січня 2022 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2022 року.

Суддя: С.П. Харечко