ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/831/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/450/22 Категорія: 331500000 Літвінової Г.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (скаржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.04.2022 (повний текст складено 22.04.2022, суддя в суді першої інстанції Літвінова Г.М.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду у квітні 2022 року із заявою про видачу обмежувального припису, якою просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків:

- на строк 6 місяців заборонити ОСОБА_2 : перебувати в місці спільного проживання з потерпілою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання потерпілої ОСОБА_1 ; вести телефонні розмови з потерпілою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; особисто або через третіх осіб розшукувати потерпілу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування вказано на те, що заявник з грудня 2019 року проживає спільно з ОСОБА_2 у її будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання стосунки між ними не складаються, внаслідок чого вона потерпає від домашнього насильства. ОСОБА_2 ніде не працює, живе за рахунок заявника, влаштовує постійно конфлікти, руйнує майно в будинку, чим чинить психологічний тиск, погрожує фізичною розправою, неодноразово бив заявника, тягав за волосся. Все це відбувалося в присутності синів: ОСОБА_3 , 2006 р.н., та ОСОБА_4 , 2014 р.н., та негативно впливає на психіку дітей.

Протягом останніх двох років ОСОБА_2 ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь, характеризується незадовільно. Заявник періодично звертається до працівників поліції стосовно насильства над нею. Так 14.04.2021 було порушено кримінально справу відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України, однак він продовжує протиправні дії відносно співмешканки.

06.04.2022 ОСОБА_2 вчинив чергову сварку та знову погрожував фізичною розплатою, внаслідок чого ОСОБА_1 була змушена разом зі своїм сином покинути власний будинок. Станом на дату звернення до суду заявник проживає у знайомої. Заявник не може повернутися проживати в свій власний будинок через постійні погрози ОСОБА_2 . Місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Протягом двох років спільного проживання заявник неодноразово просила ОСОБА_2 покинути її будинок, однак він відмовляється.

Заявник вважає, що існує реальна загроза продовження домашнього насильства зі сторони співмешканця, що стало підставою для подачі вказаної заяви до суду.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.04.2022 вимоги заяви у справі задоволено з посиланням на те, що заявником доведена наявність ризиків щодо продовження фізичного та психологічного насильства, як форми домашнього насильства, з боку кривдника.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав 18.05.2022 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати та новим рішенням залишити без задоволення вимоги заяви у справі. В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції не повідомив його про розгляд справи за належним номером телефону. Заявник ввела суд в оману у поданій заяві. Так ОСОБА_2 має підробітки по селу, що приносять йому прибуток. Сварки між сторонами виникають внаслідок спілкування заявниці зі своїм попереднім чоловіком. 06.04.2022 сторони не сварилися. Заявниця пішла з власної волі ночувати до своєї подруги, а скаржник їй телефонував, щоб з`ясувати де вона. Оскільки заявниця не відповідала на телефонні дзвінки, скаржник пішов до її подруги, де встановив, що вона перебувала у сталі алкогольного сп`яніння зі своїм колишнім чоловіком, який із сином вчинили насильницькі дії щодо скаржника. Про це він повідомив поліцію - кримінальне провадження №0000089. Кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 про насильство з боку скаржника було закрито після відмови потерпілої від обвинувачення. Оскаржуване рішення перешкоджає скаржнику забрати свої речі з місця проживання заявниці. ОСОБА_1 01.05.2022 зателефонувала скаржнику, щоб він забрав свої речі поки її не має вдома, тим самим провокуючи на порушення приписів суду.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Однак він проживає без реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є заявниця ОСОБА_1 .

За вказаною адресою також зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 вчиняв дії, які мають ознаки домашнього насильства.

Так ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду від 09.08.2021, яка набрала законної сили 16.08.2021, прийнято відмову потерпілої ОСОБА_1 від обвинувачення ОСОБА_2 у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_2 закрите у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення. (а.с. 8-9).

За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується незадовільно, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, на фоні чого вчиняє сварки та насилля у сім`ї (а.с. 10).

Психологічне насильство, яке чинить співмешканець заявниці, за її доводами дає обґрунтовані підстави для висновку про наявність ризиків щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема, за місцем їх спільного проживання, свідком чого може стати неповнолітня дитина.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 вказаного закону домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 цього ж закону передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Відповідно до частини третьої статті 26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Частинами 1, 2 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Із системного аналізу викладених норм права слідує, що обмежувальний припис може застосовуватися судом відносно кривдника якщо при судовому розгляді буде встановлено існування сукупності таких обставин:

- доведеність того, що одна особа (кривдник) стосовно іншої особи (жертви) вчинила домашнє насильство;

- вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства;

- настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

При цьому головною метою застосування обмежувального припису є забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Такі висновки узгоджуються з правової позицією ВС у справі №756/2072/18 від 21.11.2018.

Крім того, у постанові ВС від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Враховуючи вказане нормативно-правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи обставини, а саме те, що заявник та зацікавлена особа мають систематичні конфлікти внаслідок яких ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 вчиняв дії, які мають ознаки домашнього насильства, що ним під сумнів при апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції в цій справі не ставиться. Також позиція скаржника у справі, який не оспорює висновків суду щодо наявності проявів насильства з його боку щодо заявника, свідчить про можливе продовження вказаних дій, отже застосування обмежувальних заходів, передбачених законом, стосовно кривдника є виправданим.

Апеляційні доводи скаржника про те, що сварки із заявником виникали внаслідок її антиморальної поведінки, а також щодо введення суду в оману стосовно причин сварок, на правильність вказаних висновків суду у цій справі не впливають, адже не спростовують існування ризиків того, що скаржник може продовжити вчиняти протиправні дії щодо заявника у справі, що ним не заперечується. При цьому поведінка потерпілої від домашнього насильства особи не може відігравати вирішальне значення при вирішення питання про можливість застосування щодо неї домашнього насильства, адже вказане діяння за будь-яких обставин є протиправним.

Також не можна погодитися із вказівкою скаржника на те, що суд першої інстанції не повідомив його про розгляд справи за належним номером телефону, адже повідомлення скаржника про розгляд справи судом першої інстанції здійснювалося за тим номером телефону, який повідомила при зверненні із заявою до суду ОСОБА_1 .

Одночасно, апеляційний суд вважає, що застосування обмежувального припису щодо ОСОБА_2 протягом максимального за законодавством 6-ти місячного строку, про що прийнято рішення судом першої інстанції, за встановлених у справі обставин є невиправданим, адже не повністю враховує сукупності доказів, наявних у справі, що підтверджують характер вчинюваних скаржником протиправних дій стосовно заявника та які не свідчать про те, що обмежувати у спілкуванні сторін у справі слід протягом якомога довшого терміну. На думку апеляційного суду, достатнім строком застосування щодо скаржника обмежувального припису будуть три місяці.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.04.2022 у даній справі належить змінити в частині визначення тривалості застосування обмежувального припису, вказавши, що обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 застосовується протягом трьох місяців. Таким чином апеляційна скарга у справі підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.04.2022 у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - змінити в частині визначення тривалості застосування обмежувального припису, вказавши, що обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 застосовується протягом трьох місяців.

У решті рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.04.2022 у даній справі - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 15.06.2022.

Суддя-доповідач

Судді