Справа № 132/890/22
Провадження № 2/132/435/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2022 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , 1931 року народження, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4 , 1930 року народження, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виданих Сальницькою сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України, позивач як єдиний спадкоємець прийняла спадщину, так як постійно проживала із батьками на день їх смерті, що підтверджується довідками №№ 4,6, виданими Сальницьким старостинським округом Хмільницького району Вінницької області.

До складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 входить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , спадщину на який прийняли позивач та її мати ОСОБА_4 . До складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1806 га.

Крім позивачки спадкоємців немає, що підтверджується Витягами із Спадкового реєстру №68882508, №68882481 про відсутність спадкових справ, сформованих приватним нотаріусом Варламовим О.В.

Однак, в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину через відсутність свідоцтва про право власності на будинок, про який остання дізналася про виготовленні технічного паспорта.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого на ім`я померлого батька ОСОБА_3 15.04.1990 року виконкомом Сальницької сільської ради на підставі рішення виконкому №151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого Вінницьким бюро технічної інвентаризації 20.12.1989 року за реєстровим номером № 433, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 .

Однак, поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року.

Тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 до розгляду справи по суті в судовому засіданні подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , 1931 року народження, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4 , 1930 року народження, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виданих Сальницькою сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України, позивач як єдиний спадкоємець прийняла спадщину, так як постійно проживала із батьками на день їх смерті, що підтверджується довідками №№ 4,6, виданими Сальницьким старостинським округом Хмільницького району Вінницької області.

До складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 входить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , спадщину на який прийняли позивач та її мати ОСОБА_4 . До складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1806 га.

Крім позивачки спадкоємців немає, що підтверджується Витягами із Спадкового реєстру №68882508, №68882481 про відсутність спадкових справ, сформованих приватним нотаріусом Варламовим О.В.

Однак, в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину через відсутність свідоцтва про право власності на будинок, про який остання дізналася про виготовленні технічного паспорта.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого на ім`я померлого батька ОСОБА_3 15.04.1990 року виконкомом Сальницької сільської ради на підставі рішення виконкому №151 від 27.04.1989 року, зареєстрованого Вінницьким бюро технічної інвентаризації 20.12.1989 року за реєстровим номером № 433, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 .

Однак, поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року.

Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні,що вбачається із п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» .

Таким чином, членами колгоспного двору станом на час припинення його існування були батьки позивачки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , її чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , її дочка ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується довідками та викопіровками з погосподарських книг Сальницької сільської ради за 1991 рік.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. Тому, спадщина після смерті батька ОСОБА_3 відкрилась на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_1 . В підтвердження цього йому як власнику рішенням виконкому Сальницької сільської ради було виділено земельну ділянку для розширення особистого селянського господарства, що вбачається із архівного витягу № 01-12-142 від 11.02.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 1216, 1217, 1226, 1261, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 13, 82, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літ. А з прибудовою літ. а, загальною площею 78,4 кв.м., житловою площею 53,8 кв.м., сараю літ. Б, погріба з шиєю літ. П/Б, гаража літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. г, вбиральні літ. Д, колодязя № 1, воріт з хвірткою № 2, огорожа № 3, вартістю 120000,00 грн., в порядку спадкування за законом на 1/2 частку після смерті батька ОСОБА_3 , 1931 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/2 частку після смерті матері ОСОБА_4 , 1930 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживали в с. Сальник, Хмільницького (Калинівського) району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1806 га, вартістю 60523,07 грн., в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , 1930 року народження, яка проживала в с. Сальник, Хмільницького (Калинівського) району Вінницької області, та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: