Справа № 315/1207/20
Номер провадження № 2/315/4/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі головуючої судді Окладнікової О.І., за участю секретаря судового засідання Браціло І.В., представника позивача адвоката Макаренка О.М., відповідача ОСОБА_1 , представників відповідачів адвокатів Борисенка Р.Ю., Красевича А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Гуляйпільського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на спадкове майно.

28.01.2022 року в судовому засіданні під час дослідження письмових доказів надійшло клопотання представника відповідача адвоката Борисенка Р.Ю. про витребування доказів та проведення судово-технічної експертизи документа.

Судом було заслухано думку учасників по справі щодо розгляду заявлено клопотання.

Представник відповідача - адвокат Борисенко Р.Ю. наполягав на негайному розгляді заявленого клопотання.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Красевич А.О. підтримали думку адвоката Борисенка Р.О.

Представник позивача адвокат Макаренко О.М. вважав за можливе продовжити дослідження письмових доказів, після чого розглянути заявлене адвокатом Борисенком Р.О. клопотання по суті.

Суд на місці постановив ухвалу про продовження дослідження письмових доказів, після чого перейти до розгляду клопоптання про витребування доказів та проведення судово-технічної експертизи по суті.

У зв`язку з незгодою з постановленою судом у судовому засіданні ухвалою представником відповідача Борисенком Р.О. було озвучено заяву відповідачів про відвід судді.

В обґрунтування даної заяви відповідачі посилалися на пункти 3 та 5 ч.1 ст.36 ЦПК України, а також зазначили, що у них є сумніви щодо неупередженості та безсторонності судді при розгляді вказаної справи, оскільки дії судді, на їх думку, містять процесуальні порушення.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Красевич А.О. підтримали думку адвоката Борисенка Р.О.

Представник позивача адвокат Макаренко О.М. зазначив, що заява про відвід необґрунтована, так як відповідачі посилаються на те, що порушені процесуальні строки розгляду справи, хоча судові засідання відкладалися через неявку відповідачів, когось одного з відповідачів чи їхніх представників. А незгода з процесуальними рішеннями суду є підставою для їх оскарження в апеляційному порядку.

Суд, ознайомившись із заявою про відвід судді, доходить наступних висновків.

Частинами 2 та 3 статті 40 ЦПК України визначено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч.3 ст.39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом 10 днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно ч.4 ст.39 ЦПК України встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 ч.1 ст.36 цього Кодексу, ст. 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

У заяві про відвід судді відповідачі не зазначають, чим підтверджуються встановлені обставини, вказані в пункті 3 частини 1 статті 36 ЦПК України, що суддя прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи.

Також з аналізу зазначеної норми вбачається, що при посиланні як на підставу відводу на п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, законодавство вимагає від заявника надання додаткових доказів упередженості судді та наведення певних мотивів, з яких виходить сторона.

Судом встановлено, що відповідачі посилаються як на підставу відводу на обставини, які викликають сумнів в неупередженості та безсторонності судді, зазначаючи на процесуальні порушення. При цьому, будь-яких доказів того, що це зумовлено умисною упередженою поведінкою судді заявником не наведено. Заявники вважають, що протягом всього судового розгляду прослідковується подвійних підхід до прийняття рішень суддею.

Зокрема, відповідачі зазначили, що 21.01.2021 року суддею було винесено ухвалу про залишення зустрічної позовної заяви відповідачів без руху, а вже 28.10.2021 року суддею Окладніковою О.І. повторно була вирішена доля тієї ж зустрічної позовної заяви, коли новою ухвалою відмовлено в прийняті зустрічної позовної заяви про стягнення витрат на комунальні послуги та зустрічну позовну заяву про стягнення витрат на комунальні послуги повернуто позивачам та роз`яснено право звернутися до суду з цими позовними вимогами в загальному порядку. Відповідачі так і не зрозуміли яку ж ухвалу суду виконувати. Також посилалися на те, що суддя задовольнила всі клопотання позивача та його представника і відмовила в усіх клопотаннях відповідачів та їх представників, крім проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Вказали перелік клопотань в задоволені яких було відмовлено, зазначивши навіть клопотання про витребування доказів, що мають значення для справи та проведення судово-технічної експертизи, розгляд якого судом було тимчасово відкладено, що суду видається досить дивним, адже складаючи заяву про відвід 27.01.2022 року відповідачі вже вирішили, що судом буде відмовлено в клопотанні, яке надійшло до суду лише 28.01.2022 року.

Крім того, представник відповідача адвокат Борисенко в судовому засіданні визнав, що вказана інформація, щодо відмови у задоволенні всіх клопотань відповідачів не повністю відповідає дійсності, так як судом 28.10.2021 року було заявлено клопотання відповідачів про витребування копії поквартирної картки, на підставі якої ним же ж і було заявлено клопотання про витребування доказів та проведення судово-технічної експертизи документа 28.01.2022 року.

Також відповідачі в своїй заяві зазначають про порушення, передбаченого ЦПК України строку розгляду справи, і зазначають що найпоширенішою підставою дисциплінарної відповідальності судді є порушення процесуальних строків розгляду справ, що є приводом для притягнення до дисциплінарної відповідальності у 66 відсотках дисциплінарних справ. І, навіть, наводять приклад про притягнення до дисциплінарної відповідальності на підставі рішення Вищої Ради Правосуддя від 27.04.2018 року судді Кіровського районного суду міста Кіровограда. Зазначення вказаної інформації суд розцінює, як тиск на суд з метою отримання бажаного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім цього, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, підстави для відводу судді, на які посилаються відповідачі, не можуть бути враховані в правовому полі процесуального законодавства для відводу головуючої у справі судді.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 37, 39, 40, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на спадкове майно залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 02 лютого 2022 року.

Суддя О.І.Окладнікова