Справа № 308/17/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивача ОСОБА_3 ,

представників відповідача-1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Оноківської ОТГ, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марини Василівни, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Форкош Мирослави Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішень, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява від ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ОСОБА_6 (далі відповідач-1), ОСОБА_7 (далі відповідач-2), Оноківської ОТГ (далі відповідач-3), ОСОБА_8 (далі відповідач-4), ОСОБА_9 (далі відповідач-5), треті осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марини Василівни, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Форкош Мирослави Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішень, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння у якій позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення ХХІ сесії VII скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 30.09.2017 №529 про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0751га громадянину ОСОБА_8 ;

-визнати протиправним та скасувати рішення ХХVIII сесії VII скликання №715 від 06.04.2018 Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_9 ;

-витребувати на користь позивача з незаконного володіння відповідача-1 земельну ділянку площею 0,0751 га з кадастровим номером :11:011:0187, яка розташована в мікрорайоні «Шахта» Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд;

-витребувати на користь позивача з незаконного володіння відповідача-2 земельну ділянку площею 0,0049 га з кадастровим номером :11:011:0211, яка розташована в мікрорайоні «Шахта» Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Ухвалою від 24.12.2021 суд допустив заміну відповідача-3, а саме - Оноківської сільської ради його правонаступником та залучив Оноківську об`єднану територіальну громаду.

До суду від представника позивача, а саме від адвоката Дубровської О.М. надійшла заява про забезпечення позову, у якій вона просить суд забезпечити позов шляхом заборони відчуження та заборони ведення будівельних робіт на земельній ділянці за кадастровим номером :111:011:0187 загальною площею 0,0751 га, яка розташована на території Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Заява обґрунтована тим, що між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, кадастровий номер :111:011:0187 загальною площею 0,0751 га, яка розташована на території Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області і на момент звернення позивачка до суду належала саме їй.

Вказує на те, що позивачем оскаржується правомірність рішення органу місцевого самоврядування щодо надання спірної земельної ділянки у власність відповідачу-4 та відповідача-5, які в подальшому відчужили спірні земельні ділянки відповідачу-1 та відповідачу-2, котрі зареєстрували за собою право власності на спірну земельну ділянку та активно її забудовують

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заявлені позивачем заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірної земельної ділянки та заборони вчиняти дії, спрямовані на забудову цієї земельної ділянки відповідають змісту порушеного та є співмірними із заявленими вимогами.

Також зауважують про те, що забудова спірної земельної ділянки відповідачами свідчить про їх недобросовісну поведінку та наявність у них дійсного наміру забудувати земельну ділянки, право на яку оспорюється позивачкою, що може ускладнити виконання судового рішення.

У судовому засіданні позивач та її представники заяву про забезпечення позову підтримали, просили суд заяву задовольнити та забезпечити позов.

У судовому засіданні представники відповідача-1 проти заяви заперечили повністю, просили суд у задоволенні заяви відмовити повністю.

У судове засідання відповідач-3 явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, від представника відповідача-3 надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника.

У судове засідання решта відповідачів, а також треті особи не з`явилися належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.

Заслухавши пояснення та заперечення учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення заяви про забезпечення позову, проаналізувавши долучені докази, суд встановив наступне.

Відповідно до рішення Ужгородської районної ради «Про надання у приватну власність земельних ділянок» б/н від 24.03.2000 окремим громадянам було надано у приватну власність земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, в різних мікрорайонах міста Ужгорода.

У додатку №2 до вказаного рішення визначено, що позивач належить до громадян, котрим земельну ділянку для ведення будівництва надано в мікрорайоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Зазначене рішення органу місцевого самоврядування стало підставою для видачі позивачу державного акта на право приватної власності на землю від 31.03.2000 (далі державний акт), копія якого міститься в матеріалах справи (Т.1, а.с.10).

Наведені обставини щодо виділення позивачу земельної ділянки підтверджуються також витягом з розпорядження Ужгородської районної державної адміністрації «Про виділення земельних ділянок від індивідуальне будівництво» №597 від 28.08.1996, згідно з яким позивачу надано земельну ділянку для здійснення будівництва індивідуального житлового будинку з необхідними господарськими будівлями та спорудами площею 0,08 га в мікрорайоні «Шахта».

За змістом згаданого державного акта загальна площа виділених позивачу земель складає 0,08 га. При цьому відповідно до опису меж набута позивачем земельна ділянка межує, серед іншого, із землями, титульним володільцем яких є громадянин Місяйво.

Відповідно до виписки з рішення Оноківської сільської ради №529 від 30.09.2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» сесія сільської ради названого органу затвердила відповідачу-4 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0751 га за кадастровим номером :11:011:0187 з наданням її у власність. Цільове призначення зазначеної земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва.

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134576716, сформованим від 16.08.2018, власником земельної ділянки за кадастровим номером :11:011:0187 є відповідач-1. Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 16.08.2018 №1012, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В.

Факт оплатного відчуження зазначеної земельної ділянки відповідачем-1 та відповідачем-4 визнаються та не оспорюються.

Згідно з випискою з рішення Оноківської сільської ради №715 від 06.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою земельної ділянки площею 0,0716 га за кадастровим номером :11:011:0211. Згадану ділянку передано у власність відповідачу-5.

За змістом довідки №1449 від 26.09.2019 власником відповідної земельної ділянки є відповідач-2. Наявність в останньої права власності на спірну земельну ділянку підтверджується, у тому числі й тим, останній видано будівельний паспорт для здійснення будівництва індивідуального житлового будинку (Т.1, а.с.226).

Більше того, факт оплатного відчуження земельної ділянкою кадастровий номер :11:011:0211 відповідачем-5 визнається, а відповідачем-2 не заперечується.

Сумарна площа земельних ділянок за кадастровими номерами :11:011:0187 та :11:011:0211 складає 0,1467 га, що перевищує площу земельної ділянки, право власності на яку має позивач (0,8 га).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя виходив з такого.

За змістом частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статі 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Тобто вжиття заходів забезпечення є правом, а не обов`язком суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 149 ЦПК України).

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані у вказаній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 3) забороною вчиняти певні дії; 4) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 5) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 6) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 7) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (частина 5 статті 151 ЦПК України).

Екстраполюючи викладене на спірні правовідносини, суд зауважує про те, що представник позивача просить суд застосувати одночасно 2 види заходів забезпечення позову, не розмежовуючи жодним чином підстави для обґрунтування накладення арешту та зупинення дій щодо проведення будівництва.

На переконання суду, представник відповідача жодним чином не обґрунтував наявність причинового зв`язку між невжиттям заходів забезпечення та неможливість подальшого виконання судового рішення.

Необхідно звернути увагу на те, що наявність спору щодо речового права на землю не є безумовною підставою для забезпечення позову. Суд вказує на те, що позовна заява до суду подана 02.01.2020.

При цьому доказів на підтвердження того, що відповідачем-1 вживалися заходи, спрямовані на відчуження відповідної земельної ділянки за період з 02.01.2020 по день подання заяви про забезпечення позову позивачем та його представниками не надано.

Посилання останніх на те, що на земельну ділянку за кадастровим номером :11:011:0187 було накладено арешт в межах кримінального провадження суд оцінює критично, зважаючи на те, що доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Понад це, суд наголошує на тому, що правова регламентація накладення арешту в межах кримінального провадження забезпечується, зокрема, статтею 170 КПК України.

Частиною 1 вказаної норми детерміновано, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, накладення арешту навіть у межах кримінального провадження саме по собі не свідчить про недобросовісність її власника та наявності в останнього наміру відчужити відповідну земельну ділянку.

На переконання суду, представник позивача, подаючи заяву про забезпечення позову та вказуючи про наявність підстав для зобов`язання відповідача-1 не здійснювати будівельні роботи, також не обґрунтувала доцільність вказаного виду забезпечення, оскільки у матеріалах справи наявний лише будівельний паспорт стосовно земельної ділянки за кадастровим номером :11:011:0211 (Т.1, а.с.215).

Більше того, недоведеним суд вважає також наявність зв`язку між аналізованим видом заходу забезпечення позову та характером порушеного права позивача. У цьому аспекті необхідно вказати на те, що національне законодавство передбачає процедуру знесення самочинного будівництва, тобто законодавцем імплементовано наявність іншого альтернативного механізму, який може бути застосовним в залежності, у тому числі, від вирішення спору по суті.

Решта доводів представника позивача не є конкретизованими та носять абстрактний характер. Так, представником позивача не вказано які саме негативні наслідки матиме не вжиття заходів забезпечення у цій справі та яким саме чином не вжиття таких заходів забезпечення утруднить виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні передбачені статтями 149, 150 ЦПК України обставини для вжиття заходів забезпечення позову, а тому немає підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 149-153, 248-250 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.Й. Данко