Провадження № 22-ц/802/549/22 Категорія: 47 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Кіт А.Д.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової і моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 13 квітня 2021 року керівника Волинської обласної прокуратури зобов`язано організувати внесення на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29 березня 2021 року відомостей до ЄРДР за фактом невиконання слідчою Луцького РУП ГУНП у Волинській області Гарбар Н.О. рішень Луцького міськрайонного суду від 26.11.2020 у справі №161/19200/20, від 26.01.2021 у справі №161/18154/20, від 26.01.2021 у справі №161/18224/20.

Необхідність звернення до слідчого судді для внесення зазначених відомостей до ЄРДР була зумовлена незаконними процесуальними рішеннями уповноваженої особи Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Так, за результатами досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000135 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке розпочато 11.10.2019 та у кримінальному провадженні №0000169 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, яке розпочато 28.11.2019, де його визнано потерпілим, було прийнято уповноваженою особою Головного управління Національної поліції у Волинській області 12 січня 2021 року та 27 січня 2021 року рішення про їх закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутністю складу кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 09 квітня 2021 року постанову слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області Гарбар Н. О. від 27 січня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 та приєднаного до нього №0000169 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке розпочато 11.10.2019 - скасовано. Судом встановлено, що 26.01.2021 було визнано незаконною бездіяльність начальника СВ Луцького ГУНП у Волинській області щодо організації досудового розслідування, зокрема, у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000135 та приєднаного до нього №0000169 і зобов`язано уповноважену особу (у провадженні якої перебуває дане провадження) відповідно до ст. 220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 від 25.09.2020, натомість слідчим уже на наступний день прийнято рішення про його закриття, без виконання судового рішення.

Внаслідок протиправної бездіяльної відповідача при здійсненні розслідування у кримінальному провадженні №0000135 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке розпочато 11.10.2019 на підставі його заяви про те, що посадові особи Департаменту соціальної політики Луцької міської ради внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, та приєднаного до нього № НОМЕР_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, яке розпочато 28.11.2019 на підставі його заяви про те, що посадові особи Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян - саме в цей час Комісія щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації Луцької міської ради відмовила йому в призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.

Сукупність незаконних дій уповноваженої особи СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області, у провадженні якої перебувало провадження №0000169 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, яке розпочато 28.11.2019 на підставі його заяви і було підставою для Комісії при винесенні рішення про відмову у виплаті грошової компенсації.

18 січня 2021 року, саме коли слідчою Гарбар Н.О. було винесено постанови про закриття досудових розслідувань №0000135 та приєднаного до нього №0000169, Комісія відмовила йому у виплаті грошової компенсації без урахування того факту, що саме протиправна бездіяльність Луцької міської ради (яка встановлена рішенням суду, що набрало законної сили) стала перешкодою для своєчасного його взяття на квартирний облік і як наслідок отримання належного йому жилого приміщення або грошової компенсації за нього.

З приводу дискримінації його, як переміщеної особи, засобами поштового зв`язку він неодноразово звертався із заявами, скаргами, зверненнями, клопотаннями, інформаційними запитами до різних державних органів та посадових осіб, у результаті чого поніс поштові витрати на загальну суму 3056,07 грн..

Протиправна бездіяльність відповідача щодо розумних строків досудового розслідування призвела до наслідків, коли він не міг реалізувати належні йому права, а тому йому завдано збитки у вигляді упущеної вигоди у сумі компенсації за належне для отримання жиле приміщення у розмірі 1085189,28 грн., яка була б йому призначена, якщо б відповідач не створив перешкод у реалізації його права на її отримання.

Через протиправну бездіяльність відповідача він відчув страждання і приниження, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність, що стало наслідком дискримінації його, як внутрішньо переміщеної особи, переселенця із Луганської області, що завдало йому душевної болі, мук, тривоги, відчуття страху, занепокоєння, стрес, розчарування, несправедливість. Також незаконні дії відповідача призвели до погіршення здоров`я, загострення перебігу хвороби.

Ураховуючи зазначене, просив стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на його користь майнову шкоду, а саме: збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1 085 189 грн. 28 коп., загальну вартість конвертів та послуг поштового зв`язку у розмірі 3056 грн. 07 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн..

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2022 року позов задоволено частково.

Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями посадових осіб Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3056,07 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої йому незаконними діями посадових осіб Головного управління Національної поліції у Волинській області.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач - Головне управління Національної поліції у Волинській області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення - про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що у провадженні СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області перебувають кримінальні провадження №0000135 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке розпочато 11.10.2019 на підставі заяви позивача та №0000169 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, яке розпочато 28.11.2019 на підставі заяви позивача.

На підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 13.04.2021 на підставі заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 29.03.2021 до ЄРДР 16.04.2021 внесено відомості за №0000047 за фактом невиконання слідчою Гарбар Н.О. рішень суду від 26.11.2020 у справі №161/19200/20, від 26.01.2021 у справі №161/18154/20, від 26.01.2021 у справі №161/18224/20 (т.1 а.с.26-28). У цьому кримінальному провадженні позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим (т.1 а.с.29-30).

Із ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 26.11.2020 у справі №161/19200/20 вбачається, що визнано протиправною бездіяльність начальника СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області щодо не розгляду клопотань ОСОБА_1 і його представника у 4 кримінальних провадженнях, у тому числі і №0000135 та №0000169 про проведення слідчих (розшукових) інших процесуальних дій і надання матеріалів кримінальних проваджень для ознайомлення (т.1 а.с.31-32).

Із ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 26.01.2021 у справі №161/18154/20 вбачається, що визнано незаконною бездіяльність начальника СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області щодо організації досудового розслідування у 4 кримінальних провадженнях, у тому числі і №0000135 та №0000169 і зобов`язано уповноважених осіб розглянути клопотання позивача і його представника щодо надання матеріалів кримінальних проваджень для ознайомлення (т.1 а.с.33-34).

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 09.04.2021 у справі №161/6314/21 скасовано постанову слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Гарбар Н.О. від 27.01.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000135 від 11.10.2019 (т.1 а.с.35-36).

В апеляційному суді позивач ствердив, що його вимоги про відшкодування моральної шкоди стосуються періоду з січня по липень 2021 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст.56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження

№ 12-199гс18).

Позивач пов`язуває завдання йому моральних страждань із неналежним здійсненням уповноваженими особами СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області розслідування кримінального провадження №0000135 та приєднаного до нього №0000169, оскільки слідчий та інші уповноважені особи не реагували на подані ним та його представником клопотання, не повідомляли про результати їх розгляду, не вчиняли слідчих дій у кримінальному провадженні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Апеляційний суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями уповноважених осіб відповідача, про які вказано у позові та настанням шкоди.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією

з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, встановлення факту протиправності дій, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) слідчого (органу), а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Крім того, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді

за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги

на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження його процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Метою оскарження ОСОБА_1 бездіяльності уповноваженої особи

СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області у цій справі було оспорювання процесуальної діяльності слідчого.

Разом із цим, зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах: від 03 березня

2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20);

від 24 грудня 2021 року у справі № 646/5190/19-ц (провадження

№ 61-3057св21).

Сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, у тому числі про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначені позивачем у позовній заяві ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій (бездіяльності) слідчого чи інших уповноважених осіб і притягнення органу до цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим, в ході розгляду справи позивач не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18); від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20); від 08 вересня 2021 року у справі № 638/164/18 (провадження № 61-446св21); від 01 грудня 2021 року у справі № 638/3758/20 (провадження № 61-12540св21) та інших.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки позивачем не доведено наявності усіх складових елементів цивільних правопорушень, то як вимоги про відшкодування моральної шкоди, так і вимоги про відшкодування майнової шкоди у вигляді загальної вартості конвертів та послуг поштового зв`язку у розмірі 3056 грн. 07 коп. не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права,то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди у вигляді загальної вартості конвертів та послуг поштового зв`язку у розмірі 3056 грн. 07 коп. та про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді