КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 757/1623/20
провадження № 22-ц/824/605/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Опришко О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року в складі судді Ільєвої Т.Г.,

встановив:

15.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на свою користь за депозитним рахунком № НОМЕР_1 412 646,47 дол. США - пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за період з 14.01.2019 по 14.01.2020. Судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 лютого 2014 року через систему «Приват24» ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 та внесено на цей рахунок 30 000 доларів США.

Навесні 2014 року, в зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунок позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахування відсотків.

З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку із вимогами поновити йому доступ до рахунку, але дані вимоги позивача банком виконані не були.

20.04.2017 в Головному офісі ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримало заяву позивача від 13.04.2017 про необхідність переведення 30 000 доларів США вкладу та нарахованих на нього відсотків з рахунка № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 .

У зв`язку з тим, що банк не виконав зазначену заяву, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року (справа № 757/51774/17-ц), стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу, розміщеного на рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 30 000 доларів США, нараховані відсотки за період з 13.02.2014 по 12.03.2014 в розмірі 184,10 доларів США, нараховані відсотки за період з 13.03.2014 по 24.04.2017 в розмірі 7 489,32 доларів США, ненараховані відсотки за період з: 25.04.2017 по 03.05.2017 у розмірі 7,40 доларів США, ненараховані відсотки за період з 04.05.2017 по 07.08.2018 у розмірі 3,79 доларів США; 3% річних за період з 25.04.2017 по 07.08.2018 у розмірі 31 440,96 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється від виконання свого обов`язку повернути грошові кошти, не виконує рішення суду, яке набрало законної сили, позивач просив суд позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з AT КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за депозитним рахунком №7115 у розмірі 37 684,61 доларів США, що станом на 04.08.2020 за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 1 044 994 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить змінити мотивувальну та резолютивну частину рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року, шляхом зменшення розміру пені до 200 000 грн.

Свої доводи обґрунтовує тим, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки та оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення з врахуванням істотних обставин.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливе джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Саме відсотки, які отримує вкладник від розміщення коштів на депозитному рахунку у банківській установі, є його доходом та прибутком та, відповідно, розмір не отриманих кредитором (вкладником) або несвоєчасно отриманих відсотків може бути віднесений до розміру збитків, згідно вимог ст. 22 ЦК України.

Доводи позивача про те, що суд повинен зменшити розмір пені, щонайменше до 100% розміру неповернутого вкладу, є хибними, оскільки ст. 551 ЦК України не пов`язує таке право суду із зазначеною умовою.

Вказаний правовий висновок було також застосовано в постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 757/26343/18-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Дугінов Д. А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції застосував принцип розумності та пропорційності при ухваленні судового рішення та застосував частину 3 ст. 551 ЦК України, суттєво зменшивши розмір пені з 412 646, 47 доларів США (еквівалент у гривні на дату подання позову 9 911 768, 43 грн) до 1 044 994, 24 грн. Тобто пеня зменшена судом більше ніж в 9 разів.

Зазначає, що Верховний Суд у своїх постановах від 11 травня 2016 року в справі № 6-37цс16, від 01 червня 2016 року в справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року в справі № 6-2128цс16 та від 13 вересня 2017 в справі № 6-1881цс16 прийшов до висновку, що нарахування пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення повинно нараховуватися не на не нараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад.

Звертає увагу суду на те, що правова позиція Верховного Суду України, викладена у вказаних постановах, була підтримана в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2018 року в справі № 753/2454/16-ц, від 14 лютого 2018 року в справі № 761/24140/15-ц, від 04 квітня 2018 року в справі № 367/7401/14-ц, від 28 березня 2018 року в справі № 754/931/15-ц, від 18 квітня 2018 року в справі № 201/17457/15-ц, від 15 травня 2018 року в справі № 761/31569/16-ц, від 18 липня 2018 року в справі № 201/12075/14-ц, від 19 вересня 2018 року в справі № 761/46145/16-ц, від 01 жовтня 2018 року в справі № 761/42169/16-ц, від 05 грудня 2018 року в справі № 369/8423/16-ц, від 06 грудня 2018 року в справі № 235/6674/16-ц.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності у вигляді сплати пені в розмірі З % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц та постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 757/32522/17-ц.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Бригінець А. А. апеляційну скаргу підтримала, проте просила скасувати ухвалене по справі рішення та відмовити в задоволенні позову повністю.

Посилалась на ті підстави, що 09.11.2021 Велика Палата Верховного Суду у справі №320/5115/17 навела правову позицію щодо відсутності споживчих правовідносин між сторонами (вкладником та банком) після дати розірвання депозитного договору.

Під час розгляду справи №757/51774/17-ц судом був встановлений факт звернення позивача 13.04.2017 з вимогою про розірвання договору банківського вкладу.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дугінов Д. А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що враховуючи висновки щодо застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», сформульовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25 січня 2022 року (справа №761/16124/15), вірний розрахунок пені у даній справі повинен виглядати наступним чином: сума відсотків за рішенням суду: 7 684,61 дол. США; пеня у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 14.01.2019 по 14.01.2020 (7 684,61 дол. США *3%*365 днів) =84 146,47 дол. США.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року ОСОБА_1 відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_1 , перерахувавши з належного йому рахунку № НОМЕР_3 , відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі угоди від 14 травня 2013 року, грошові кошти у розмірі 30 000 дол. США.

13 квітня 2017 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся з листом до голови правління АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив повернути йому грошову суму у розмірі 30 000 дол. США шляхом перерахування з депозитного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого через банківську систему «Приват24», на картковий рахунок № НОМЕР_2 або видати через касу відділення банку. У листі позивач просив надати відомості щодо нарахованих відсотків на суму вкладу, виписки за рахунком № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 .

Розглянувши звернення позивача, АТ КБ «ПриватБанк» листом від 08 травня 2017 року, посилаючись на те, що вимушене припинення діяльності банку на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополь призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна банку, яке знаходилося на окупованій території, фактичної конфіскації частини його майнового комплексу, повідомило, що у банку відсутній доступ до первинної документації за зазначеним рахунком і надати будь-яку інформацію не є можливим.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року (справа №757/51774/17-ц) позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу, розміщеного на рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 30 000 доларів США, нараховані відсотки за період з 13.02.2014 по 12.03.2014 в розмірі 184,10 доларів США, нараховані відсотки за період з 13.03.2014 по 24.04.2017 в розмірі 7 489,32 доларів США, ненараховані відсотки за період з: 25.04.2017 по 03.05.2017 у розмірі 7,40 доларів США, ненараховані відсотки за період з 04.05.2017 по 07.08.2018 у розмірі 3,79 доларів США; 3% річних за період з 25.04.2017 по 07.08.2018 у розмірі 31 440,96 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року залишено без змін.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, відповідач не виконав покладених на нього зобов`язань та позбавив позивача права користуватись належним йому майном.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк, не повертаючи грошові кошти на вимогу позивача та не поновлюючи йому доступ до рахунку, не виконуючи покладених на нього зобов`язань не зважаючи на те, що 21 січня 2018 року він видав позивачу довідки про залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 , чим підтвердив факт перебування належних позивачу коштів в банку, порушив його права на користування належним йому майном.

За таких підстав, відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 3% за кожен день прострочення від суми утримуваних банком коштів (37 684,61 дол. США) за період з 14.01.2019 по 14.01.2020.

Оскільки сума пені значно перевищує розмір сум утримуваних коштів, суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшив суму пені в розмірі 412 646,47 дол. США. до суми утримуваних банком коштів позивача ( вкладу та відсотків) - 1 044 994, 24 грн (еквівалент у гривні до долара США за курсом НБУ станом на 04.08.2020).

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру пені, яка підлягає стягненню з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством , - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга- це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб(пункт 17);виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк) , що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику крім суми вкладу також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за наданому останнім послугу.

При цьому такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця і не повертаються споживачеві. Тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договором банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, за змістом правових норм параграфа 3 «Банківський вклад» глави 71 та параграфа 1 «Загальні положення про банківських рахунок» глави 72 ЦК України як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка відповідні банківські послуги надаються банком безкоштовно, тобто споживач не оплачує виконавцю такі послуги, якщо це не передбачено умовами укладених між сторонами договорів.

Отже, зміст поняття «послуга», прийнятого в законодавстві про захист прав споживачів, й усі пов`язані з ним норми слід трактувати таким чином, щоб вони відповідали дійсному його змісту ( за необхідності - трактувати розширено). Тому дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем від суми, що складає грошовий розмір відплатності відповідного договору.

Тобто обов`язок банку за договором банківського вкладу (депозиту) повернути суму вкладу безумовно є грошовим, однак обов`язок повернення суми вкладу не зумовлює відплатність договору банківського вкладу (депозиту), через що ця сума не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача ( статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не можу бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15 сформулювала висновки про те, що до спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком рішення суду про стягнення відсотків за договором банківського вкладу на час звернення вкладника до суду підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», та погодилася з аналогічними за змістом правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2016 року у справі №180/1179/15-ц та від 13 березня 2017 у справі №761/14537/15-ц, та не вбачала підстав для відступу від них.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позивачу банківського вкладу та відповідних відсотків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»

Водночас, суд першої інстанції розраховуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, обчислював за формулою, де вартість послуг дорівнює розміру відсотків, які нараховуються на суму вкладу та відсотків за один день, а саме 37 684,61 дол. США, тому 3% вартості послуг за 365 днів становить 412 646,47 дол. США. При цьому суд зменшив розмір пені до суми вкладу та відсотків на підставі частини третьої статті 551 ЦК України до суми 37 684,61 дол США , що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1 044 994, 24 грн.

Апеляційний суд, враховуючи висновки щодо застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», сформульовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15, погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що пеня має обраховуватися саме від суми процентів на суму неповернутого вкладу.

Кошти, внесені за договором банківського вкладу не можна вважати вартістю послуг , оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачу, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги та відповідно, не можуть бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Пеня підлягає обрахуванню від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору, тобто від суми процентів на суму вкладу або від доходу в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 22 лютого 2022 року в справі №757/63364/19.

Таким чином, розмір пені який підлягає нарахуванню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», становить 84 146, 48 дол. США (184,10 дол. США +7 489,32 дол. США +7,40 дол. США +3, 79 дол США) х 3% х 365).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, то за наявності інших обставин, які мають істотне значення суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що розмір пені (84 146,48 дол. США) у цій справі значно перевищує розмір невиплачених банком процентів за вкладом (7 684,61 дол. США), тому пеня підлягає зменшенню до суми 7 684,61 дол. США, що за курсом НБУ (29,25 грн за 1 дол. США станом на 07.06.2022) становить 224 774,84 грн.

Доводи представника відповідача про необхідність врахування при розгляді даної справи правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який був викладений в постанові від 09 листопада 2021 року в справі № 320/5115/17, є необгрунтованими, оскільки правовідносини між сторонами в даній справі є іншими.

Рішення суду про розірвання між сторонами договору банківського вкладу не ухвалювалось.

Встановлення в рішенні Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року (справа №757/51774/17-ц) того факту, що позивач 13.04.2017 в листі до голови правління банку порушував питання фактичного повернення йому грошової суми у розмірі 30 000 доларів США шляхом перерахування коштів з депозитного рахунку на картковий рахунок або видати через касу банку, а також надати відомості щодо нарахованих відсотків на суму вкладу, на яке було отримано відповідь про те, що у банку відсутній доступ до первинної документації по зазначеним рахункам, не свідчить про припинення з цього дня зобов`язання, яке виконано не було.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, проте допущено неправильне застосовування норм матеріального права, тому ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів за період з 14.01.2019 по 14.01.2020 в розмірі 224 774,84 грн.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягав стягненню судовий збір: за подання позовної заяви - 2 247, 75 грн, апеляційної скарги - 3 371,62 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір в сумі 15 765 грн, тому з урахуванням взаємозаліку АТ КБ «ПриватБанк» підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір у розмірі 10 145,63 грн (15 765 грн -5 619,37 грн) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 224 774 грн 84 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційному банку "ПриватБанк" за рахунок держави судовий збір у розмірі 10 145,63 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк