Постанова

Іменем України

08 червня 2022 року

м. Київ

справа № 205/2371/20-ц

провадження № 61-1244 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса Ірина Вячеславівна;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року у складі судді Басової Н. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І. Р., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В., про визнання договорів купівлі-продажу квартири частково недійсними та переведення прав покупця.

Позовна заява мотивована тим, що, починаючи з 2005 року він фактично проживав у гуртожитку разом з ОСОБА_2 , за місцем реєстрації останньої.

Бажаючи покращити життєві умови та плануючи подальше спільне сімейне життя з ОСОБА_2 , він вирішив придбати квартиру. У 2006 році знайшов квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка коштувала 99 249 грн (що еквівалентно 19 653,27 доларів США). Частину коштів (9 500 доларів США) на придбання квартири йому було надано у борг ОСОБА_5 (попереднє прізвище ОСОБА_5 ), 12 000 доларів США вирішив отримати у кредит. Враховуючи те, що він перебував у шлюбі з іншою особою ( ОСОБА_7 ), ним та ОСОБА_2 було прийнято рішення укласти кредитний договір та договір купівлі-продажу квартири від імені останньої.

29 серпня 2006 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір з акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» на суму 12 000 доларів США для придбання квартири.

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 30 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого

в іпотеку передано квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

30 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І. Р. за реєстровим № 3072, відповідно до умов якого ОСОБА_2 купила квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за

99 249 грн. Однак розрахунок із продавцем здійснював він, оскільки кошти належали йому особисто. З урахуванням вартості нотаріальних послуг та послуг ріелтора вартість квартири, що він сплатив, складала 21 500 доларів США.

Реалізовуючи свої права як покупець спірної квартири, він у встановленому законом порядку зареєстрував своє місце проживання у спірній квартирі та почав користуватися квартирою, якою користується по теперішній час, несе усі витрати по утриманню як власник. ОСОБА_2 не здійснила жодних повноважень покупця за угодою: не знялась з реєстрації за своїм місцем проживання та не зареєструвала своє місце проживання у спірній квартирі. Фактично, вказану квартиру ОСОБА_2 не купувала, з продавцем щодо купівлі не домовлялась, коштів не передавала і ніколи не була власником спірної квартири, оскільки за їхньою спільною згодою була лише формальним власником.

29 січня 2008 року шлюб між ним та ОСОБА_7 було розірвано, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього та ОСОБА_2 народився спільний син ОСОБА_8

17 жовтня 2011 року він сплатив заборгованість за кредитним договором

у сумі 8 203,18 доларів США (що еквівалентно 65 426 грн) за рахунок отриманих виплат від виконання судового рішення у справі № 2-32/2011.

З 19 червня 2006 року він є фізичною особою-підприємцем, основний вид діяльності за КВЕД 31.02. За період 2006-2011 років задекларував дохід у сумі 711 070 грн. З травня 2018 року він з ОСОБА_2 живуть окремо, так як спільне життя не склалося. ОСОБА_2 розуміла, що спірна квартира фактично є його власністю, тому разом із сином переїхали, а він продовжив проживати у власній квартирі.

У грудні 2019 року він отримав лист від ОСОБА_3 про купівлю 19 грудня 2019 року нею спірної квартири у ОСОБА_2 та необхідність термінового виселення.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений 30 серпня 2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенською І. Р. та зареєстрований у реєстрі за № 7072, у частині покупця та перевести права покупця на нього, ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 19 грудня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В., зареєстрований у реєстрі за № 1233.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня

2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено спрямованості волі сторін у правочині купівлі-продажу спірної квартири (продавця квартири ОСОБА_4 та покупця

ОСОБА_2 ) на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, зокрема, укладення договору купівлі-продажу квартири, за яким її покупцем є саме позивач. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що кошти у розмірі 99 249 грн, які були сплачені при придбанні спірного нерухомого майна, належали саме йому, так як не може підтверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Оскільки ОСОБА_1 не доведено його право на спірну квартиру, тому він

не є стороною, як договору купівлі-продажу від 30 серпня 2006 року, так і не має підстав про визнання договору купівлі-продажу від 19 грудня 2019 року недійсним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем

не доведено, що він був набувачем майнових прав за оспорюваним договором купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 30 серпня 2006 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав передбачених

статтями 203, 215 ЦК України, для визнання його частково недійсним та переведення за позивачем прав і обов`язків покупця. Також суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу

від 19 грудня 2019 року, оскільки такі вимоги є похідними від основної вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження

у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І. Р., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В.,

ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу квартири частково недійсними та переведення прав покупця, призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що у 2006 році купівля спірної квартири здійснювалась фактично ним та за його кошти, а ОСОБА_2

не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що вона вносила власні кошти на придбання квартири та погашення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що ОСОБА_2 19 грудня 2019 року уклала договір продажу спірної квартири без наміру створення правових наслідків для себе та ОСОБА_3 , так як більше ніж за 2 роки новий власник спірної квартири не вчинила жодних дій з переоформлення на своє ім`я комунальних рахунків на квартиру, що вказує на фіктивність укладання договору купівлі-продажу квартири.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

29 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» укладено кредитний договір для придбання квартири у сумі

12 000,00 доларів США (том 2, а. с.23-27).

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 30 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 2, а. с.28-31).

30 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І .Р. за реєстровим № 3072, відповідно до умов якого ОСОБА_2 купила квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за 99 249 грн (том 1, а. с.46).

На час укладення спірного договору купівлі-продажу від 30 серпня 2006 року, ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 , який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2007 року

(том 2, а. с. 34).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_8

19 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В., реєстровий № 1233, відповідно до умов якого ОСОБА_3 купила квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а .с. 47).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК Українивизначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору у частині сторони договору.

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу від 30 серпня 2006 року у частині покупця та переведення права покупця не можуть бути задоволені, оскільки суди виходили з того, що вказана позовна вимога є належним способом судового захисту, проте позивач позов не довів, тоді як потрібно було відмовляти у позові саме з підстав, наведених

у цій постанові.

За таких обставин рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

від 13 квітня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду

від 21 жовтня 2021 року підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові з підстав, зазначених у цій постанові.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680сво20).

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої

не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу

на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Доводи касаційної скарги по необхідність застосування до його позову положень статті 234 ЦК України про фіктивність чи статті 235 ЦК України про удаваність з огляду на правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду застосуванню не підлягає. Крім того, зазначені підстави не були предметом позовних вимог, а виходити за межі позову нормами статей 12, 13, 400 ЦПК України заборонено.

З огляду на викладене відсутні підстави й для визнання договору купівлі- продажу від 19 грудня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , недійсним.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня

2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня

2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса Ірина Вячеславівна, ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу квартири частково недійсними та переведення прав покупця відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк