КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/3614/19 Головуючий у 1 інстанції Бабко В.В.
Провадження №22-ц/824/1001/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргамиКиївської міської ради та ОСОБА_1 - особи, яка не брала участі у розгляді справи, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чекригіна О.В., Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності,

УСТАНОВИВ:

у березні 2019 року позивач, Київська міська рада, звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, припинення права власності, в якому, з урахуванням поданої 21.10.2020 року заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.02.2014 № 11252978 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис № 4813974 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення під магазин, загальною площею 348,9кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 );

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 04.04.2014 № 12192130 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис № 5237351 про реєстрацію переходу права власності - повне відчуження на об`єкт нерухомого майна (нежитлові приміщення під магазин, загальною площею 348,9кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 );

- припинити право власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення, загальною площею 348,9кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на підставі рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.02.2014 № 11252978 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішенням Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чекригіна О.В. від 27.02.2014 № 11252978 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 . Зазначене рішення прийнято з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», оскільки відповідачем ОСОБА_2 державному реєстратору було надано недостовірні дані щодо підстав використання земельної ділянки, на якій розміщено об`єкт нерухомого майна, а також щодо фактичної готовності об`єкта будівництва до експлуатації.

04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. посвідчено договір дарування № 442, за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9 кв.м., що розташовані АДРЕСА_1 . У зв`язку із зазначеним 04.04.2014року у Державний реєстр прав на нерухоме майно внесений запис про припинення права приватної власності ОСОБА_2 та реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі прийнятого приватним нотаріусом Галущенко Н.М., як спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав №12192130, номер запису про право власності 5237351.

Вказане рішення державного реєстратора позивач також вважає незаконним, оскільки на момент реєстрації права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, будівельні роботи, самочинно здійснювані ОСОБА_2 , не були завершені, декларація про початок будівельних робіт від 28.11.2013 року та про готовність об`єкта до експлуатації від 31.01.2014 року були не чинні, об`єкт не введено в експлуатацію в установленому законом порядку.

Оскільки скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, позивач просив суд своїм рішенням припинити право ОСОБА_2 на спірні нежитлові приміщення, загальною площею 348,9кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на підставі рішення Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.02.2014 № 11252978 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач, Київська міська рада, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки обставин справи, яким, на думку апелянта, суд першої інстанції дав неправильну правову оцінку.

Так, судом не надано належної правової оцінки наданим позивачем доказам, які беззаперечно свідчать про те, що при реконструкції гаражів відбулась зміна геометричних розмірів фундаменту у плані з 323,1 кв.м. до 392,9 кв.м.

Крім того, суд не врахував приписів частини 2 статті 391 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з якими у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Викладене спростовує відсутність права у інспекції державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати перевірку поданих заявником даних у декларативному порядку.

Саме за таких обставин наказом Інспекції ДАБК м. Києва від 07.02.2014 року № 8 «д» скасовано реєстрацію декларації про початок будівельних робіт від 28.11.2013 №КВ2, з огляду на внесення ОСОБА_2 недостовірних даних щодо прав на земельну ділянку.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 , будучи достеменно обізнаною про скасування декларації про початок будівельних робіт, подала державному реєстратору недостовірні дані з метою здійснення державної реєстрації права власності на самочинно збудоване майно.

Судом першої інстанції також не надано належної оцінки доказам неправомірності дій державного реєстратора ОСОБА_4 , зокрема довідці Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26.06.2015 року, що міститься у справі.

Крім того, з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року звернулась ОСОБА_1 - особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи та інтереси, як власника нерухомого майна, а саме - квартири в будинку АДРЕСА_2 .

Зокрема, апелянт вважає, що оскаржувані Київською міською радою реєстраційні дії призвели до порушення її прав на належні та здорові умови проживання, вільне та безпечне користування своїм майном, комфортне для життя та здоров`я довкілля.

Так, наслідком оскаржуваних реєстраційних дій стало продовження самочинного будівництва приміщень магазину за адресою проживання апелянта, яке супроводжувалось будівельним шумом, виконанням токсичних робіт, негативним впливом на екологію довкілля та на зручності мешканців будинку АДРЕСА_2 .

Крім того, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, допущені під час розгляду справи.

Зокрема, вважає, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні її заяви про залучення до участі справі в якості третьої особи. Посилаючись на положення п. 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, вважає цю обставину обов`язковою підставою для скасування ухваленого рішення.

Посилається також на порушення норм матеріального права, якими врегульовано порядок реєстрації права власності на новозбудований об`єкт.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бекіров О.І. скористались своїм право на надання відзиву на апеляційні скарги.

Так, відповідач ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти її задоволення, зазначаючи про наявність підстав для закриття апеляційного провадження, оскільки ОСОБА_1 не була учасницею розгляду справи, судом не вирішувалось питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу Київської міської ради відповідач ОСОБА_3 посилається на безпідставність її доводів, просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає необґрунтованою та такою, що не підтверджена належними доказами, позицію позивача про те, що під час здійснення реконструкції належних ОСОБА_2 нежитлових приміщень останньою було змінено геометричні розмірі фундаментів.

Щодо посилань апелянта на результати перевірки Інспекції ДАБК у м. Києві, проведеної 25.03.2014 року, відповідач звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що згадана перевірка визнана незаконною рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2014 року.

Зазначає також, що копію довідки ГТУЮ у м. Києві, на яку посилається апелянт, як на підтвердження неправомірності дій державного реєстратора Чекригіна О.В., не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки оригінал вказаної довідки не був представлений суду, а наявні в матеріалах справи фотокопії довідки не є ідентичними.

У відзиві на апеляційні скарги Київської міської ради та ОСОБА_1 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бекіров О.І. посилається на їх необґрунтованість, з огляду на не доведення позивачем обставин, покладених в основу позову, а також обрання позивачем неналежного способу захисту можливо порушеного права. Щодо скарги ОСОБА_1 , зазначив, що останньою не було зазначено належних доводів, підтверджуючих факт порушення оспорюваним рішенням державного реєстратора прав та інтересів ОСОБА_1 .

Представником Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Литвиненко Ю. також подано відзив на апеляційну скаргу, який за своїм змістом фактично є відзивом на позовну заяву. Так, представник Департаменту зазначає про те, що оскільки між позивачем та Департаментом не виникали правовідносини щодо державної реєстрації речових прав, а також що Департамент не є правонаступником Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департамент є неналежним відповідачем у даній справі.

В судовому засіданні представник Київської міської ради, ОСОБА_1 та її представник - адвокат Маринушкін А.Г. підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бекіров С.Н. проти задоволення апеляційних скарг заперечували, підтримавши доводи, викладені у відзивах на апеляційні скарги.

Представник третьої особи - Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації - Жуковська Я.В. підтримала подані Київською міською радою та ОСОБА_1 апеляційні скарги, просила їх задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Оцінюючи доводи апелянта ОСОБА_1 щодо вирішення судом першої інстанції питання про її права, свободи та інтереси, як власника нерухомого майна (квартири) по АДРЕСА_2 , колегія суддів апеляційного суду не вважає їх обґрунтованими.

Згідно статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв, як вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, слід урахувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 127/4368/18 (провадження № 61-1258св19), від 4 листопада 2020 року у справі № 215/6648/15-ц (провадження № 61-2519св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 318/3230/13-ц (провадження № 61-15711св19), від 3 березня 2021 року у справі № 333/537/13-ц (провадження № 61-17767св19) та від 7 квітня 2021 року у справі № 202/2158/16-ц (провадження № 61-22913св19).

Вирішуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, колегія суддів виходить з такого.

У даній справі Київська міська рада, звернулась до суду із вимогами до відповідачів на захист свого порушеного, на думку позивача, права, як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Зокрема, посилаючись на здійснення відповідачем самочинного будівництва на земельній ділянці, яка належить позивачу, та порушення процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно, позивач просив скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за відповідачами та припинення права власності відповідача на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування доводів щодо порушення її прав оскаржуваним судовим рішенням, ОСОБА_1 зазначала, зокрема, що проживає у будинку АДРЕСА_1 , а оскаржувані Київською міською радою реєстраційні дії призвели до порушення її прав на належні та здорові умови проживання, вільне та безпечне користування своїм майном, комфортне для життя і здоров`я довкілля. Так, здійснення самочинного будівництва приміщень магазину за вказаною адресою супроводжується будівельним шумом, виконанням токсичних робіт, негативним впливом на екологію довкілля та зручності мешканців житлового будинку.

В той же час, зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року вбачається, що відмовляючи в задоволенні вимог Київської міської ради, судом не було зроблено висновків про права та обов`язки ОСОБА_1 , ані в мотивувальній, ані у резолютивній частині рішення. Крім того, обставини, на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування порушення її прав, як власника житла, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 , зокрема дотримання будівельних, санітарних, протипожежних норм при здійсненні будівництва магазину за вказаною адресою, судом у даній справі не перевірялись та не встановлювались, оскільки не стосуються предмету позову.

Таким чином, оскільки питання про права та обов`язки ОСОБА_1 оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалось, апеляційне провадження, відкрите за її апеляційною скаргою, підлягає закриттю.

Перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги Київської міської ради, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 31 жовтня 1995 року Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва № 43 «Про введення в експлуатацію об`єктів цивільного та комунального призначення у Ватутінському районі міста Києва було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію прибудови із 12 гаражних боксів, робочою площею 349 м.кв. та корисною площею 385 м.кв. до гаражу на дільниці № 67 в 21 мікрорайоні ж.м. «Вигурівщина-Троєщина».

05 липня 1996 року Київське міське Бюро технічної інвентаризації на підставі акту від 31 жовтня 1995 року, видалоВАТ «Київміськбуд-1» реєстраційне посвідчення за № 1622-П про право власності на гаражні бокси за адресою АДРЕСА_2 .

29 жовтня 1996 року ВАТ «Київміськбуд-1» продав гаражні бокси, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 .

18 листопада 1998 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу, відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купила належні продавцю гаражні бокси, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., зареєстровано в реєстрі за № 6984.

Згідно пункту 5 рішення Київської міської ради від 06.07.2000 № 235/956, ОСОБА_2 оформлено право тимчасового довгострокового користування строком на 10 років земельною ділянкою площею 0,05 га для експлуатації та обслуговування гаражних боксів на АДРЕСА_3 у зв`язку з переходом права власності на гаражні бокси (договір купівлі-продажу від 18.11.98 № 6984, довідка-характеристика БТІ від 19.03.99 N 238936-11) за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, договір оренди земельної ділянки від 12.03 2001 №62-5-00059.

28.11.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, реконструкція нежитлових приміщень під магазин по АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_2 .

31.01.2014 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, реконструкція нежитлових приміщень під магазин по АДРЕСА_1 , загальна площа будівлі 348,9кв.м., замовник ОСОБА_2 .

Рішенням Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Чекригіна О.В. від 27.02.2014 № 11252978 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

04.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. посвідчено договір дарування № 442, за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9 кв.м., що розташовані: АДРЕСА_1 .

04.04.2014 у Державний реєстр прав на нерухоме майно внесений запис про припинення права приватної власності ОСОБА_2 , та реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення під магазин загальною площею 348,9кв.м., що розташовані: АДРЕСА_1 на підставі прийнятого приватним нотаріусом Галущенко Н.М., як спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав №12192130. Номер запису про право власності 5237351.

Звертаючись до суду з даним позовом, Київська міська рада посилалась на порушення своїх прав, як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та обґрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_2 для реєстрації права власності на приміщення магазину, яке виникло внаслідок реконструкції належних останній на праві приватної власності гаражних боксів: не надала державному реєстратору документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; не надала державному реєстратору документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; не повідомила державного реєстратора про скасування реєстрації декларації про початок будівельних робіт.Крім того, позивач стверджував, що реконструкція гаражних боксів під приміщення магазину відбулася зі зміною зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, збільшення площі приміщень в результаті реконструкції з 323,1кв.м. до 348,9кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 декларація про готовність об`єкта до експлуатації №КВ 22 від 31.01.2014 була чинною, адреса об`єкта нерухомого майна не була змінена після реконструкції, доказів зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 позивачем не надано.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, по справі встановлено та не заперечується позивачем, що право на гаражні бокси по АДРЕСА_1 , загальною площею 323,1 кв.м. було набуте відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18 листопада 1998 року.

06.07.2000 року Київська міська рада своїм рішенням № 235/956 надала ОСОБА_2 право тимчасового довгострокового користування строком на 10 років земельною ділянкою площею 0,05 га для експлуатації та обслуговування гаражних боксів на АДРЕСА_3 у зв`язку з переходом права власності на гаражні бокси (договір купівлі-продажу від 18.11.98 № 6984, довідка-характеристика БТІ від 19.03.99 N 238936-11) за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, договір оренди земельної ділянки від 12.03 2001 №62-5-00059.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18, пункти 8.3 - 8.5) наголосила на тому, що правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися.

Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності або права користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (у період з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України; стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди.

Таким чином, стаття 30 ЗК України (в редакції 1998 року, чинній на момент придбання ОСОБА_2 гаражних боксів) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності або права користування земельною ділянкою в разі переходу права власності на будівлю і споруду.

Поточна редакція статті 120 ЗК України визначає, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

По справі встановлено, що 24.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся з клопотанням К-24099 до Київської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування магазину на АДРЕСА_3 .

Щодо дотримання процедури реєстрації права власності на реконструйоване майно.

Основні правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначає Закон України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

У відповідності до ч. 5 ст. 3 вказаного Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Статтею 15 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядку), затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2013 №868 чинного на час прийняття рішення.

Відповідно до п. 35 вказаного Порядку під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Згідно із п. 36 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 49 Порядку у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна, заявник не подає.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об`єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування), справжність підпису яких засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат"; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції, заявникові не повертаються.

Відповідно до пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об`єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, обов`язок подати документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку виникає виключно у випадку реконструкції об`єктів нерухомого майна із зміною зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих ту обставину, що під час проведення ОСОБА_2 реконструкції належних їй нежитлових приміщень було змінено зовнішні геометричні розміри фундаменту у плані. Сам факт збільшення площі приміщення у поверховому плані, на який посилається позивач, таким доказом не являється.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва № 43 від 31.10.1995 року затверджено акти державних приймальних комісій про прийняття в експлуатацію у жовтні 1995 року об`єктів комунального призначення згідно з додатком 2,3. (том 2 а.с. 62) До переліку об`єктів комунального призначення, прийнятих в експлуатацію, згідно з додатком, віднесено прибудову до гаражу на дільниці №67 в 21 мікрорайоні ж.м. «Вигурівщина-Троєщина» у Ватутінському районі, робочою площею 349 кв.м., на 12 автомобіле місць, забудовник ВАТ «Київміськбуд».

В подальшому, 05 липня 1996 року Київське міське Бюро технічної інвентаризації на підставі акту від 31 жовтня 1995 року, видало ВАТ «Київміськбуд-1» реєстраційне посвідчення за № 1622-П про право власності на гаражні бокси за адресою АДРЕСА_2 .

29 жовтня 1996 року ВАТ «Київміськбуд-1» продав гаражні бокси, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 .

У 1998 році власником цих гаражних боксів на підставі договору купівлі-продажу стала ОСОБА_2 .

Рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чекригіна О.В. від 27.02.2014 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення магазину, що розташований у АДРЕСА_1 , загальною площею 348,9 кв.м., а не 392,9 кв.м., як зазначає позивач у позовній заяві.

Згідно даних технічного паспорту від 29.01.2014 року, на який позивач посилається в обґрунтування своїх доводів, наявний у ньому схематичний план земельної ділянки громадського будинку не є підставою для визначення площі та меж земельної ділянки, загальна площа приміщень становить 348,9 кв.м. Даних про геометричні розмірі фундаментів представлений план не містить. (том 1 а.с. 92)

Відповідно до п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року №582/5773, не належить до самочинного будівництва: для громадських та виробничих будівель (приміщень): збільшення або зменшення площі за рахунок демонтування чи влаштування перегородок, комор, утеплення і оздоблення стін; збільшення або зменшення площі за рахунок демонтування печей, грубок, камінів; зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд, навісів, альтанок, тамбурів, терас, веранд, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, вигрібних ям, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, замощень, парканів, воріт, хвірток, відкритих басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, ганків тощо.

Аналіз приведеної норми свідчить про те, що збільшення або зменшення площі приміщень може відбуватися у спосіб, відмінний від збільшення площі зовнішніх геометричних розмірів фундаменту на плані.

Щодо надання ОСОБА_2 недостовірної інформації державному реєстратору про готовність об`єкту нерухомого майна до експлуатації.

З наявних в матеріалах справи копій реєстраційної № 5557955 (том 1 а.с.73) вбачається, що ОСОБА_2 надала державному реєстратору всі визначені пп.8, 38, 42 та 49 Порядку 868 документи для реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомості, а саме:

- заяву встановленого зразка;

- зареєстровану Інспекцією ДАБК у місті Києві Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових приміщень під магазин по АДРЕСА_4 » від 31.01.2014р. за № КВ 22 (том1 стр. 76-80);

- копії паспорта та ідентифікаційного коду;

- договір купівлі-продажу гаражного боксу;

- інформаційну довідку БТІ;

- технічний паспорт.

Встановивши факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень, державний реєстратор діяв у межах повноважень та спосіб визначений законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.

У частині першій статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність до експлуатації об`єкта протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (частина п`ята статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до частини дев`ятої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

За правилами статті 26 цього Закону завершальним етапом будівництва об`єкту містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.

Аналіз положень законодавства свідчить про те, що реєстрація декларації про початок будівництва є обов`язковою умовою для початку виконання будівельних робіт. Відповідальність за повноту та достовірність інформації, наведеної в декларації, несе замовник будівництва (особа, яка подає декларацію), орган державного архітектурно-будівельного контролю здійснює перевірку повноти інформації та вносить її до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

З моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт вважається такою, що вичерпала свою дію. При цьому реєстрація права власності є підставою вважати, що декларація про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта також вичерпала свою дію.

Такі висновки містяться, зокрема у постановах Верховного Сду від 19.09.2018 року у справі №804/1510/16, від 02.10.2018 року у справі 3465/1461/16-а, від 12.06.2019 року у справі №916/1986/18, від 14.07.2021 року у справі 757/920/20-ц.

Таким чином, посилання позивача на скасування реєстрації декларації про початок будівельних робіт, як на підставу для скасування рішення про реєстрацію право власності на об`єкт нерухомого майна, є необґрунтованими та вірно не взяті до уваги судом першої інстанції.

Щодо посилань апелянта на результати перевірки Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, проведеної 25 березня 2014 року, вказана перевірка визнана незаконною рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 червня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 року.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено порушеного права позивача відповідачами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Київської міської ради та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року - закрити.

Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 13 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.