ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31 » січня 2022 року

м. Харків

справа № 623/1243/14-ц

провадження № 22ц/818/1008/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Пилипчук Н. П.,

за участю секретаря - Черненко В. О.,

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

боржник ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 червня 2021 року в складі судді Бєссонової Т.Д.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», боржник: ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Заява мотивована тим, що 29 березня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 12126-041/06Р.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 серпня 2010 року у справі № 2-303/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 12126-041/06Р від 29 березня 2006 року в розмірі 61 540,95 грн, суму сплаченого судового збору в - 615,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120,00 грн.

21 липня 2014 року на підставі вказаного судового рішення Ізюмський міськрайонний суд Харківської області видав виконавчі листи № 623/1243/14-ц.

Зазначив, що 27 жовтня 2017 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконавчий документ повернуто стягувачу, про що є відповідний запис у виконавчому листі.

Вказав, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2019 року у справі № 2-303/2010 змінено сторону у виконавчому провадженні.

Посилався на те, що ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 623/1243/14-ц отримано товариством лише 24 квітня 2021 року.

Зазначив, що з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, а 23 березня 2021 року у м. Києві запроваджено «локдаун» до 01 травня 2021 року.

Вказав, що для того щоб пред`явити виконавчі листи до виконання товариство мало змогу тільки після набуття статусу стягувача.

Вважав, що строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено з незалежних від товариства підстав.

Просив поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого документу № 623/1243/14-ц, виданого щодо боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 червня 2021 року у задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати в частині відмови у задоволенні заяви, постановити ухвалу, якою заяву товариства повернути без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що права банку не перейшли до товариства, тому суд першої інстанції не мав права розглядати заяву товариства про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Правекс-Банк» не надало доказів відступлення права вимоги у цій справі Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ухвали про заміну сторони виконавчого провадження саме по цій справі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року у справі № 623/1243/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 12126-041/06Р від 29 березня 2006 року в розмірі 66 484,36 грн та судовий збір - 664,84 грн.

Копію вказаного заочного рішення Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Правекс-Банк» отримав 13 червня 2014 року (а.с.97).

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Правекс-Банк» звернувся до суду з заявою про видачу копії судового рішення від 02 червня 2014 року та виконавчого листа.

Оригінали двох виконавчих листів у справі № 623/1243/14-ц Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Правекс-Банк» отримав 28 липня 2014 року (а.с.104).

До суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надав копію ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2019 року у справі № 2-303/2010, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, сторони у справі: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Правекс-Банк», ОСОБА_1 задоволено, замінено стягувача по справі № 2-303/2010 з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с.108-111).

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, в провадженні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області дійсно перебувала цивільна справа № 2-303/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості за кредитним договором та у справі 17 серпня 2010 року ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 12126-041/06 Р від 29 березня 2006 року в розмірі 61 540,95 грн, суму сплаченого судового збору - 615,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120,00 грн.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Із змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 вбачається, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

ї

Як передбачено частиною 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не встановлено.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Матеріали справи свідчать про те, що заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року у справі № 623/1243/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 12126-041/06Р від 29 березня 2006 року в розмірі 66 484,36 грн та судовий збір в розмірі 664,84 грн.

Оригінали двох виконавчих листів у справі № 623/1243/14-ц Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Правекс-Банк» отримав 28 липня 2014 року.

При цьому, доказів того, що стягувач пред`являв до примусового виконання ці виконавчі листи та відповідною постановою державної виконавчої служби їх було повернуто 27 жовтня 2017 року, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим твердження Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» щодо цього є необґрунтованими.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі, бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним до розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії.

Реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Доказів того, що Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Правекс-Банк» відступило право вимоги у цій справі Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та у зв`язку з цим постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження саме по цій справі, матеріали справи не містять та заявником ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20), від 31 травня 2021 року у справі № 2-3889/09 (провадження № 61-18626св20).

Виходячи з наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не звертався до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у даній справі, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не набув статусу нового кредитора у цій справі, тому він не має права звернення до суду з такою заявою, у зв`язку з чим підстав для задоволення вимог товариства немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

Н. П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.