Справа № 456/4580/21
Провадження № 2/456/325/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Стасів О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Грабовецько-Дулібівська сільська рада Стрийського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та просять зобов`язати ОСОБА_3 не чинити їм перешкод у користуванні їхніми земельними ділянками та будинками шляхом відновлення ОСОБА_3 засипаної стічної канави, яка проходить вздовж земельної ділянки, що перебуває в її користуванні, поклавши судові витрати на відповідачку.

В обґрунтування позовних вимог позивачі покликалися на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . По сусідству з ними в будинку АДРЕСА_3 проживає відповідачка ОСОБА_3 . Вздовж їхніх земельних ділянок проходить стічна канава для водовідведення дощової і талої води. Відповідачка протягом останніх декількох років поступово засипала цю стічну канаву побутовим сміттям та землею, в результаті чого ця стічна канава, довжина якої становить близько 27 м, за останні три роки зрівнялася з рівнем земельних ділянок. У зв`язку з діями відповідачки всі дощові й талі води накопичується на їхніх земельних ділянках, що призводить до затоплення родючих грунтів та подвір`я, що позбавляє їх можливості навіть підійти до будинків. Вони намагалися налагодити з відповідачкою нормальні добросусідські відносини, неодноразово зверталися до неї з проханням усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками. Відповідачка в образливій формі заявляла, що це її земельна ділянка та вона може розпоряджатися нею, як заманеться. Фактично ОСОБА_3 земельна ділянка, на якій знаходилась спірна стічна канава, на праві приватної власності не належить, а перебуває в користуванні. Саме тому в 2019 році та 2021 році вони зверталися до Грабовецької сільської ради з зі скаргами на незаконні дії відповідачки, просили зупинити приватизацію земельної ділянки відповідачці до вирішення питання щодо спірної стічної канави. За результатом комісійного обстеження відповідними актами відповідачці було рекомендовано відновити стічну канаву. Проте зазначених рекомендацій ОСОБА_3 виконувати не бажає. Така поведінка відповідачки, яка повністю ігнорує їхні законні інтереси та добросусідські стосунки, примушує їх звернутися за захистом своїх прав до суду.

Представником відповідачки ОСОБА_3 адвокатом Маципурою Г.І. подано відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги позивачів не визнає. Зокрема, зазначає, що в АДРЕСА_3 відповідачці на праві власності належить житловий будинок разом з господарськими будівлями і спорудами. Раніше дане господарство обліковувалось за колгоспним двором, головою якого була відповідачка. Ще раніше її батьку ОСОБА_4 на підставі рішення Стрийської райради депутатів трудящих від 21.10.1966 № 450 була відведена земельна ділянка для будівництва даного господарства - житлового будинку, господарських будівель і споруд. До сьогоднішнього часу земельна ділянка господарства не передана їй у власність, а належить територіальній громаді Грабовецько-Дулібської сільської ради, а вона є її землекористувачем.

Позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її сусідами по землекористуванню. Земельна ділянка позивача ОСОБА_1 розташована зверху над її земельною ділянкою, а земельна ділянка позивачки ОСОБА_2 поряд з її земельною ділянкою справа. Зліва вздовж земельної ділянки ОСОБА_1 та її земельної ділянки є землі сільської ради (спільний проїзд), який виходить на вулицю. Рельєф даної місцевості є таким, що земельна ділянка ОСОБА_1 розташована вище, ніж її та ОСОБА_2 земельні ділянки.

Підставою позову позивачі вказали комісійний акт перевірки заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 05.06.2019, складений представниками Грабовецької сільської ради Стрийського району, та комісійний акт обстеження земельної ділянки, складений представниками Грабовецько-Дулібівської сільської ради від 03.06.2021, де зазначено, що ОСОБА_6 зробив стічну канаву повз присадибу ОСОБА_2 на відстані 1 м від межі для подальшого продовження стоку води через її присадибу. Це ОСОБА_6 , впорядкувавши свою присадибу, влаштувавши собі відпочинкову зону, хоче, щоб стічні води з його присадиби проходили стічною канавою через її земельну ділянку, яка розташована на відстані 1 м від межі вздовж земельної ділянки ОСОБА_2 .

Дана стічна канава на її земельній ділянці апріорі не може проходити, оскільки в неї на відстані 1,20 м від огорожі з земельною ділянкою ОСОБА_2 збудований ще в 1968 році дерев`яний сарай «Д», а поряд розташована водоколонка № 4. Прохід водостічної канави біля водоколонки вплине на рівень забруднення питної води.

Позивач ОСОБА_1 став власником своєї земельної ділянки лише 03.07.2012 згідно з договором купівлі-продажу, а позивачка ОСОБА_2 - 14.11.2008 на підставі договору дарування. Попередні власники їх земельних ділянок ніколи не мали жодних претензій щодо стічних вод.

Вважає, що стічні води із земельної ділянки ОСОБА_2 мають прямий доступ до вулиці та ріки поза її земельною ділянкою, так вони розташовані на одній площині, а ОСОБА_1 може зробити собі стік на землі сільської ради (спільний проїзд), з якими межує зліва.

Правовий режим земельних ділянок з меліоративними системами регулюється Законом України «Про меліорацію земель», ДБН В2.4-1-99 «Меліоративні системи та споруди», ст. 91 ВК України. Такого визначення як стічна канава у законі немає, є меліоративний канал як об`єкт меліоративної системи.

У вище зазначених актах, складених представниками сільської ради, не зазначено, чи є проект даної канави, чи відповідатиме ширина смуги відведення канави 1 м з кожної сторони канави вимогам меліоративного законодавства.

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, де вони зазначають, що з твердженнями, наведеними відповідачкою у відзиві, не погоджуються. Так, рельєф місцевості, на якій знаходяться земельні ділянки сторін, є неоднорідними, з масою спадин та горбів. Велика кількість води, яка утворюється під час сезонних дощів і танення снігу, не може стекти з ділянки ОСОБА_2 , яка розташована найнижче, саме через відсутність повноцінного природного стоку. Відтак стічна канава, яка проходить по межі вздовж їхніх ділянок, є природнім утворенням, знаходиться в низині та виконує меліоративну функцію. Спірна канава відображена ще на плані забудови, виданого батьку відповідачки на підставі рішення від 21.10.1966 № 450. Інші доводи, наведені у поданій відповіді на відзив, зводяться до спростування тверджень, які не мають відношення до даного спору та спровоковані відсутністю добросусідських відносин.

Представником відповідачки ОСОБА_3 адвокатом Маципурою Г.І. подано заперечення щодо відповіді на відзив, в якому вказано про надуманість позовних вимог позивачів та зазначено, що в 2018 році дійсно мало місце підтоплення, яке було спровоковане багатьма факторами. Відповідачка не заперечує проти вирішення питання щодо підтоплення земельних ділянок, проте не бажає, щоб таке відбувалося за рахунок її земельної ділянки.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2021 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 20/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.09.2021 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 11.10.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 21/.

Ухвалою суду від 11.10.2021 підготовче засідання відкладено на 02.11.2021 /а.с. 28/.

02.11.2021 представником відповідачки ОСОБА_3 адвокатом Маципурою Г.І. подано відзив на позовну та клопотання про залучення третьої особи, долучення доказів та виклик свідків /а.с. 35-50/.

23.11.2021 позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано відповідь на відзив /а.с. 55-61/.

24.11.2021 в підготовчому судовому засіданні протокольною ухвалою задоволено клопотання представника відповідачки та залучено третю особу Грабовецько-Дулібівську сільську раду Стрийського району Львівської області /а.с. 65-66/.

16.12.2021 представником відповідачки ОСОБА_3 адвокатом Маципурою Г.І. подано заперечення щодо відповіді на відзив на позовну заяву /а.с. 72-73/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.02.2022 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Грабовецько-Дулібівська сільська рада Стрийського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 25.02.2022 /а.с. 93/.

Розгляд справи по суті відбувся за участі позивачки ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 та її представника адвоката Маципури Г.І.

Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив, просила їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Маципура Г.І. в судовому засіданні позов заперечили з підстав, наведених у відзиві.

Представник третьої особи Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області Пристай А.Б. підтвердив, що час від часу земельні ділянки сторін підтоплює. Через земельну ділянку ОСОБА_1 та між присадибами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якою користується остання, проходив стічний яр, який відводив надлишкову воду. Оглядом ділянок встановлено, що частину згаданого стічного яру в межах присадибної ділянки ОСОБА_3 засипано останньою. Сільською радою було рекомендовано відповідачці відновити спірний стічний яр з метою уникнення підтоплень, проте такі останньою не виконано. На замовлення сільської ради було проведено інвентаризацію земель комунальної власності с. Колодниця Стрийського району Львівської області ПП «Землевпорядна агенція «Експерт», якою складено план топографічного знімання, де відображено межі земельних ділянок сторін, їх розміщення та наявність стічної канави для відведення дощових і талих вод. Він як начальник відділу земельних ресурсів та просторового планування був у складі комісії, що проводила обстеження земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в результаті якого встановлено, що ОСОБА_3 самовільно засипала канаву, яка раніше існувала для відведення дощової і талої води повз трьох сусідів з польових горбистих масивів і далі по металічній трубі, яка проходить через дорогу і впадає в ріку Колодниця, в результаті чого при сильних дощових опадах вода накопичується, заливає городи і підтоплює житлові будинки. А тому ОСОБА_3 було рекомендовано відновити стічну канаву, оскільки інших способів відведення дощової і талої води із земельних ділянок суміжних з ОСОБА_3 землевласників немає.

Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 138557 від 25.11.2011 ОСОБА_8 є власником земельної ділянки, розташованої в с. Колодниця Стрийського району Львівської області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер: :02:003:0022, право власності на яку за договором купівлі-продажу перейшло до ОСОБА_1 /а.с. 14-15/.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки від 23.07.2012, укладеного між ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 є власником незавершеного будівництвом житлового будинку з прилеглими до нього спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та розташованої за вказаною адресою земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер: :02:003:0022 /а.с. 9-10/.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.12.2008 ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 житлового будинку АДРЕСА_2 /а.с. 11/.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 496686 від 14.05.2009 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :02:003:0021 /а.с. 13/.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 496687 від 14.05.2009 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розташованої в с. Колодниця Стрийського району Львівської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :02:003:0060 /а.с. 12/.

З акту перевірки заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо підтоплення земельних ділянок, складеного комісійно заступником голови, начальником відділу кадрового та правового забезпечення та спеціалістом-землевпорядником Грабовецької сільської ради 05.06.2019, встановлено, що позивачі та відповідачка ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами присадибних ділянок. З метою запобігання підтоплення земельних ділянок в результаті інтенсивних дощових опадів раніше існувала стічна канава, яка була засипана ОСОБА_3 , що й призвело до підтоплення їхніх городів, в результаті чого пошкоджені посіви та власний майданчик для відпочинку ОСОБА_5 . ОСОБА_3 запропоновано в місячний термін відновити стічну канаву та повідомлено про накладення сервітутів при проведенні приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку /а.с. 16/.

Крім того, 03.06.2021 комісією в складі начальника відділу земельних ресурсів та просторового планування, старости старостинського округу № 1, депутата сільської ради, спеціаліста-землевпорядника в присутності суміжних землекористувачів ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проведено обстеження земельної ділянки, в результаті якого встановлено, що ОСОБА_3 самовільно засипала канаву, яка раніше існувала для відведення дощової і талої води повз трьох сусідів з польових горбистих масивів і далі по металічній трубі, яка проходить через дорогу і впадає в ріку Колодниця, в результаті чого при сильних дощових опадах вода накопичується, заливає городи і підтоплює житлові будинки. А тому ОСОБА_3 рекомендовано відновити стічну канаву до попереднього стану або встановити стічну трубу для відведення води через ділянку і засипати її землею /а.с. 17/.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 31.01.1991 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.06.2021 житловий будинок АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить відповідачці ОСОБА_3 /а.с. 44-45/.

Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 загальна площа будинку складає 89,6 кв.м, житлова площа - 53,2 кв.м /а.с. 46-50/.

Відповідно до плану земельної ділянки АДРЕСА_4 , відведеної ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Стрийської райради депутатів трудящих від 21.10.1996 № 450 площею 0,08 га, визначено розміщення будівель і споруд, суміжних землекористувачів та межі ділянки /а.с. 43/.

Відповідно до виписки з протоколу № 1 загальних зборів членів колгоспу ім. Калініна від 14.02.1989 вирішено у зв`язку із даруванням ОСОБА_4 житлового будинку в с. Колодниця ОСОБА_3 закріпити за нею земельну ділянку площею 0,08 га /а.с. 64/.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з перешкодами в користуванні суміжними земельними ділянками.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997, яка згідно зі ст. 9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як роз`яснено в пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст. 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками, а відповідачка ОСОБА_3 є користувачем суміжних земельних ділянок, на яких розміщені належні останнім будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Спір між сторонами виник з приводу функціонування стічної канави, призначеної для відведення надлишкових вод (талої і дощової) із згаданих вище земельних ділянок.

Позивачі, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликаються на те, що через земельну ділянку ОСОБА_1 та між присадибами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , через земельну ділянку, якою користується остання, проходила стічна канава, призначена для відведення дощової і талої води. У зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_3 самовільно засипала канаву, яка раніше існувала для відведення дощової і талої води повз трьох сусідів з польових горбистих масивів і далі по металічній трубі, яка проходить через дорогу і впадає в ріку Колодниця, при сильних дощових опадах вода накопичується, заливає городи і підтоплює житлові будинки.

Водночас, відповідачка та її представник, заперечуючи повністю проти позову, покликаються на те, що на ділянці ОСОБА_3 стічної канави немає та не могло бути.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає аргументи позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином обґрунтованими та мотивованими, аргументи відповідачки помилковими з огляду на таке.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивач по справі її онук, а відповідачка товаришка. Вона проживала в с. Колодниця, проте в 1964 році переїхала до м. Стрия. Історично на земельних ділянках сторін була канава, через яку стікала вода і яку періодично прочищали, жодних проблем при цьому не виникало. ОСОБА_3 засипала цю стічну канаву разом зі своїм братом, який на даний час помер.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що є чоловіком рідної сестри позивачки ОСОБА_2 , з якою одружився в 1985 році. З того часу чистив стічну канаву, щоб сходила вода. Рів розділяв земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на шкоду якій та ОСОБА_1 . ОСОБА_3 у 2017-2018 роках засипала стічну канаву та перенесла огорожу. Всі споруди на земельній ділянці відповідачки знаходяться на відстані від стічного рову, а саме: дровітня на відстані 1 м, водоколонка на відстані 2 м від нього.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що є двоюрідною сестрою позивачки ОСОБА_2 . Проживала в с. Колодниця до 1972 року, після чого кожного року приїжджала до бабці ОСОБА_2 у село Колодниця. Неодноразово ходила на ділянку відповідачки ОСОБА_3 до колонки набирати воду. Відносини були добросусідські. З невідомих причин ОСОБА_3 засипала стічний ярок.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що проживає в с. Колодниця з 2014 року. Його сусідами є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якій він допомагав як особі похилого віку. Коли вивозив глину із земельної ділянки, яка на даний час належить його синові ОСОБА_1 , на прохання відповідачки викинув глину на відстані 50-60 м від її будинку. Цією глиною ОСОБА_3 разом з покійним братом засипали стічну канаву. Коли піднімається рівень грунтових вод, то вода накопичується, заливає земельну ділянку та підтоплює житловий будинок.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків у результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Так, згідно з актом перевірки заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо підтоплення земельних ділянок, складеного комісійно заступником голови, начальником відділу кадрового та правового забезпечення та спеціалістом-землевпорядником Грабовецької сільської ради 05.06.2019, позивачі та відповідачка ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами присадибних ділянок /а.с. 16/.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 03.06.2021 комісією в складі начальника відділу земельних ресурсів та просторового планування, старости старостинського округу № 1, депутата сільської ради, спеціаліста-землевпорядника в присутності суміжних землекористувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проведено обстеження земельної ділянки, в результаті якого встановлено, що ОСОБА_3 самовільно засипала канаву, яка раніше існувала для відведення дощової і талої води повз трьох сусідів з польових горбистих масивів і далі по металічній трубі, яка проходить через дорогу і впадає в ріку Колодниця, в результаті чого при сильних дощових опадах вода накопичується, заливає городи і підтоплює житлові будинки. А тому ОСОБА_3 рекомендовано відновити стічну канаву до попереднього стану або встановити стічну трубу для відведення води через ділянку і засипати її землею /а.с. 17/.

Крім цього, суд бере до уваги наданий Грабовецько-Дулібівською сільською радою Стрийського району Львівської області план топографічного знімання земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на якому чітко відображено наявність стічної канави, її протяжність та розміщення, а також те, що частина стічної канави на присадибній земельній ділянці ОСОБА_3 з позначкою «водовідведення» засипана /а.с. 97/.

Не заслуговують на увагу суду заперечення відповідачки щодо розбіжностей у плані топографічного знімання від 2022 року та від 2016 року стосовно наявності/відсутності рову (в частині схематичного зображення), оскільки мета топографічного знімання, здійсненого у 2016 році, суду невідома. Крім цього, відсутність технічного позначення рову на плані топографічного знімання не спростовує його наявності.

Безпідставними є й покликання представника відповідачки адвоката Маципури Г.І. на наявність природоохоронної зони та інженерних мереж, що виключає наявність яру або стічної канави, оскільки відповідно до наданих суду планів топографічного знімання згадані зони не накладаються на частину яру, що є засипаним.

Також суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_12 , яка є рідною сестрою відповідачки та ствердила про відсутність стічного рову на земельній ділянці відповідачки, оскільки в ході розгляду справи судом встановлено та не заперечується свідком ОСОБА_12 , що ОСОБА_3 складено заповіт на користь її сина, а тому в майбутньому будуть порушені його права як спадкоємця, що свідчить про необ`єктивність та заінтересованість свідка в результаті розгляду справи.

Окрему увагу відповідачки та її представника суд звертає на те, що предметом розгляду даної справи є усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом відновлення засипаної відповідачкою стічної канави, а не правомірність чи неправомірність існування такої вздовж земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 , оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Проте, будучи наділена процесуальним правом заявити зустрічний позов, відповідачка таким не скористалася.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову не впливають.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками, які володіють належними земельними ділянка з підстави, передбаченої законом або договором, а діями відповідачки ОСОБА_3 , не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується їх право власності чи законного володіння, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкод у користуванні їхніми земельними ділянками та будинками шляхом відновлення ОСОБА_3 засипаної стічної канави, яка проходить вздовж земельної ділянки, що перебуває в її користуванні.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.06.2022.

Суддя Л.В.Гула