СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16181/18

пр. № 2/759/33/22

22 лютого 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарі - Мурга Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 12.10.2018 року звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, яким просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 з 01 березня 2010 року по день її смерті та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_4 , який перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В період їх спільного проживання ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській універсальній біржі від 02.12.1997 року. Після смерті батька позивач 07.04.2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою отримання спадщини після смерті ОСОБА_5 він звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 14.08.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва в зв`язку з відсутністю родинних стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Крім того, зазначив, що в період з 2011 року він був вимушений переїхати до м. Києва щоб доглядати за своїм батьком та покійною ОСОБА_5 у зв`язку з погіршенням їх самопочуття, та неодноразово відвідував свого батька та покійну ОСОБА_5 , приймав участь в оплаті послуг по похованню як батька так і ОСОБА_5 . На підставі викладено просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача КМР в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову та розгляд справи провести за відсутності їхнього представника.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду письмові пояснення, якими просить суд постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства та розгляд справи провести за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Вислухавши представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 19.03.2015 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , про що свідчить актовий запис № 5170 (а.с. 20).

З матеріалів справи вбачається, що покійній на праві приватної власності належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 02.12.1997 року, зареєстрованого на Київській універсальній біржі (а.с. 9).

До майна померлої дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 923/15, яка була відкрита за заявою ОСОБА_1 .

Проте державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 14.08.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю родинних стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 23).

Іншим власником 1/2 частини спірної квартири являється позивач по справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 07.04.2012 року (а.с.11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Звертаючись до суду позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 з 01.03.2010 року по день її смерті.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до абзацу другого п. 2 вказаної вище Постанови якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачем, на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_5 надано докази, які суд вважає достатніми, та такими що підтверджують даний факт.

Крім того, вказані обставини підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 .

Таким чином, судом встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели спільний побут, спільно несли витрати на оплату комунальних послуг та утримання квартири в належному стані, тобто фактично проживали однією сім`єю. Факт спільного проживання однією родиною підтвердили свідки.

Згідно ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПКУ достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПКУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.15 ЦКУ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.2 ст. 15 ЦКУ кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.16 ЦКУ способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦКУ Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Враховуючи вищевикладене, те що у день смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у виді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а також те, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину в установленому законом порядку, однак у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадщину, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири підлягає задоволенню.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 316, 317, 319, 321, 328, 392, 1216, 1217,1265 ЦК України; ст. 15, 16, 30, 175, 316 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІПН НОМЕР_2 ) з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 в період з 01 березня 2010 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.М. Журибеда