ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Чернівці

справа № 727/1218/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Слободян Г.А.),-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в шлюбі з відповідачкою, народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають із ним і повністю перебувають на його матеріальному утриманні та вихованні. Місце проживання дітей, на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.12. 2021 року, визначено за місцем реєстрації батька.

Зазначав, що він самостійно матеріально утримує та належним чином турбується про стан здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток і усі витрати на харчування, лікування, оздоровлення, дозвілля, одяг для дітей здійснює один; натомість відповідачка ОСОБА_2 є працездатною особою, аліменти на інших дітей не сплачує.

Вказував, що він також є працездатною особою, працює у приватній фірмі «Поляріс», обіймає посаду менеджера та загальна сума доходу його, за період з липня 2021 року по грудень 2021 року становила 35 638,83 гривень. Посилався на те, що на утримання дітей потрібно щонайменше 4000 гривень на місяць, і він щомісячно витрачає по 4000 гривень на продукти харчування, особисті

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/425/22

засоби гігієни, на одяг, взуття, ліки, сторонній догляд. Мати дітей також зобов`язана виконувати свій обов`язок матері по утриманні дітей та регулярно допомагати йому в їх забезпеченні, для можливості їх здорового та повноцінного розвитку.

Посилаючись на норми права просив стягнути з ОСОБА_2 , на його користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2022 року і до досягнення дітьми - повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович, подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив суд про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 4000 гривень, однак суд першої інстанції з незрозумілих причин частково задовольняючи позовні вимоги, безпідставно вийшов за межі позовних вимог, та вирішив стягнути аліменти у розмірі 10500 гривень, щомісячно, тобто у розмірі, який майже у три рази перевищує розмір, який просив позивач.

Також при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не взято до уваги стан її здоров`я, оскільки вона має значні проблеми зі здоров`ям, в тому числі утруднення мови, що підтверджується копією виписного епікризу з історії хвороби.

Судом першої інстанції не враховано той факт, що вона ніде не працює та не отримує будь-яких доходів, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 14.04.2022 року.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини по справі, не дав належної оцінки наявним доказам, порушив норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 10500 гривень є незаконним і не обґрунтованим, а тому підлягає зміні та частковому скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити та позовні вимоги задовольнити частково стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1309 гривень на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідачки аліментів у розмірі 3500 гривень щомісячно на кожну дитину, є розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, щодо визначеного розміру стягуваних аліментів, оскільки суд першої інстанції без належного обґрунтування вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Як передбачено принципом диспозитивності цивільного процесу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 14.05.2006 року, який рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області розірвано 12.03.2021 року (а.с.7,8).

В шлюбі народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20, 23, 24).

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.12. 2021 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем реєстрації та проживання позивача, батька ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с.9-14).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців, ОСОБА_3 зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22)

Відповідно до довідки про доходи від 17.01.2022 року, дохід ОСОБА_1 становить за шість місяців 2021 року нарахований - 35638,83 грн (а.с.26).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів, обґрунтовуючи тим, що на його утриманні перебувають троє спільних з відповідачкою дітей. В добровільному порядку відповідачка допомоги на утримання дітей не надає, тому просив стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 гривень щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Однак суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, не звернув увагу на прохальну частину позовної заяви, в якій позивач просить стягнути розмір аліментів в сумі 4000 гривень на всіх трьох дітей, а не на кожну дитину окремо, тому дійшов помилкового висновку про розмір стягуваних з відповідачки аліментів в сумі по 3500 гривень на кожну дитину, що в сумарному виходить 10500 гривень щомісячно.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність доходів відповідачки, про її належне матеріальне забезпечення, а також не надано належних та допустимих доказів про реальну можливість відповідачки ОСОБА_2 сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, у зв`язку із чим рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 10500 гривень є незаконним та необґрунтованим, та підлягає зміні в цій частині.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 4000 гривень, однак суд не може стягнути сталу суму на трьох дітей, оскільки, якщо аліменти присуджуються в твердій грошовій сумі, то така сума повинна бути визначена на кожну дитину.

Враховуючи розмір заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове їх задоволення, а саме щодо стягнення аліментів в розмірі по 1330 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Оскільки відповідачка є особою молодого віку, працездатною, інших осіб на утриманні немає, враховуючи погодження сплати аліментів в сумі 1309 гривень, колегія суддів вважає за необхідне, враховуючи всі вищенаведені обставини, визначити розмір стягуваних аліментів у сумі по 1330 гривень, який є об`єктивним з огляду на вимоги позивача та закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і узгоджується з встановленими обставинами справи, наданими доказами та вимогами СК України.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Посилання в апеляційній скарзі про відсутність доходів, колегія суддів сприймає критично, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини та часткове визнання позову, має можливість нести відповідні витрати.

Аліменти у визначеному колегією суддів розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах, та є обґрунтованою з урахуванням віку та потреб дитини.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням матеріального становища обох сторін, стану здоров`я платника аліментів та відсутності на її утриманні інших осіб, то колегія суддів приходить до висновку, що розмір стягуваних аліментів в розмірі 1330 гривень щомісячно на кожну дитину, буде відповідати життєвому рівню на даний час, і на думку суду, зможе забезпечити дітям право та гідний рівень життя, духовний та фізичний розвиток, та не буде надмірним тягарем для платника аліментів .

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі, якщо дитина потребує додаткових витрат, які викликані особливими обставинами, позивач у відповідності до вимог ст. 185 СК України має право звернутися до суду з іншим позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів, слід змінити.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2022 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі по 1330 (одна тисяча триста тридцять) гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2022 року і до досягнення дітьми - повноліття.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 червня 2022 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк