ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/1082/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2507/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дробінової Інги Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шевчук Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем, який тривав з 29 жовтня 2015 року до 05 листопада 2019 року, нею придбано у травні 2018 року на аукціонних торгах:

- житловий будинок загальною площею 71,1 кв.м в АДРЕСА_1 ((реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 208);

- земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1528 га з кадастровим номером :02:002:0176, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 208).

Вказувала, що будинок та земельна ділянка були придбані нею за 423 873,58грн., за її особисті кошти, які вона накопичила до реєстрації шлюбу з відповідачем, що підтверджується отриманими нею у спадщину коштами та коштами, що надійшли на її банківські рахунки.

Посилаючись на те, що відповідач заперечує факт купівлі вищевказаного майна за особисті кошти, ОСОБА_1 просила визнати зазначене нерухоме майно її особистою приватною власністю (а.с.1-7).

Відповідач ОСОБА_2 правом відзиву на позов не скористався, справа розглянута у його відсутність.

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено (а.с.126-130).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Дробінова І.В. в інтересах ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачка не надала належних і допустимих доказів щодо заявлених вимог (а.с.132-142).

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2015 року, який розірвано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 листопада 2019 року (справа №522/12706/19) а.с.20.

Звертаючись до суду про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 посилалась на те, що сторони з липня 2019 року не проживають. Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав.

Відповідно до Протоколу електронних торгів №UА-ЕА-2018-04-04-000254-а від 24 квітня 2018 року, договору купівлі-продажу нерухомого майна, що продано на аукціоні від 21 травня 2018 року серії ННВ 062729, договору купівлі-продажу нерухомого майна, що продано на аукціоні від 21 травня 2018 року серії ННВ 062734, ОСОБА_1 придбано нерухоме майно, а саме:

- житловий будинок загальною площею 71,1 кв.м в АДРЕСА_1 (РНОНМ - НОМЕР_1 );

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :02:002:0176, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1528 га (РНОНМ - НОМЕР_2 ). Сума сплачених позивачкою ОСОБА_1 коштів за зазначене вище нерухоме майно складає 423 873,58 грн.(а.с.21-30).

За договором купівлі-продажу нерухомого майна, що продано на аукціоні від 21 травня 2018 року, житловий будинок придбано за 120 190 грн.(а.с.23-26).

Згідно п.10.6 договору купівлі - продажу житлового будинку, згода чоловіка покупця ОСОБА_2 на укладання цього договору викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчена 21 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., за реєстром № 639(а.с.26).

За договором купівлі-продажу нерухомого майна, що продано на аукціоні від 21 травня 2018 року, земельна ділянка придбана за 291 890 грн.(а.с.28-26).

Згідно п.10.5 договору купівлі - продажу земельної ділянки, згода чоловіка покупця ОСОБА_2 на укладання цього договору викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчена 21 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., за реєстром № 639(а.с.30).

Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №124702366 від 21 травня 2018 року та №124702771 від 21 травня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником зазначеного вище нерухомого майна(а.с.31-32).

На підтвердження того,що позивачкою було здійснено покупку вказаного нерухомого майна за особисті кошти, нею надано суду свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її померлого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким вона отримала у спадщину грошові вклади у сумі: 50 089,04 грн., 36 189, 66 грн., 26 071, 95 грн., а всього 112 350,65 грн., які знаходились на рахунках у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.33-35).

Також позивачкою було суду квитанції про надходження коштів до реєстрації шлюбу на її рахунок у період з вересня 2012 року по березень 2015 року, згідно з якими перекази надходили на рахунок позивачки ОСОБА_1 від третіх осіб (а.с.41-53).

Згідно з наданими до суду копіями квитанцій про зняття коштів з особистого рахунку позивачки у ПАТ КБ «Приватбанк», 18 травня 2018 року ОСОБА_1 було знято кошти зі свого рахунку у розмірі 6 500 євро, що еквівалентно 200 953,32 грн. та 17 травня 2018 року у розмірі 3 960 євро, що еквівалентно 122 299,48 грн., в загальної сумі 323 252,80 грн. (а.с.39-40).

Крім того, відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив задовольнити апеляційну скаргу її представника.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що вищевказана спірна нерухомість не є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, а є її особистою приватною власністю, оскільки майно було придбано виключно за її кошти.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що спірні об`єкти вищевказаного нерухомого майна було придбано сторонами у період шлюбу, право власності на ці об`єкти нерухомого майна було зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 21 травня 2018 року, тобто виникло у одного із подружжя у період шлюбу, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні об`єкти нерухомого майна було придбано за кошти, які належали особисто ОСОБА_1 до суду не надано.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно п.1ч.1ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України (пп. 23, 24 Постанови № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"), за якими вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства,з`ясовувати джерело і час його придбання.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

- час набуття майна,

- кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу (фактичних шлюбних відносин), але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

За правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Так, ч.1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Як зазначено вище, сторони зареєстрували шлюб 29 жовтня 2015 року, який розірвано рішенням суду від 05 листопада 2019 року, в якому зазначено, що з липня 2019 року вони не проживають сумісно.

При цьому як вбачається із змісту квитанцій за період з вересня 2012 року по березень 2015 року, до реєстрації шлюбу на рахунок позивачки ОСОБА_1 надійшли кошти від третіх осіб, а саме: за квитанціями:

- 25 вересня 2012 року у розмірі 2 400 доларів США.

- 26 жовтня 2012 року у розмірі 75 доларів США.

- 13 грудня 2012 року у розмірі 150 доларів США.

- 02 січня 2013 року у розмірі 153 доларів США.

- 21 січня 2013 року у розмірі 439,98 доларів США.

- 07 березня 2013 року у розмірі 66 доларів США.

- 21 жовтня 2013 року у розмірі 1240 доларів США.

- 24 жовтня 2013 року у розмірі 79,99 доларів США.

-11 листопада 2013 року у розмірі 1 192,84 доларів США.

- 03 квітня 2014 року у розмірі 185 доларів США.

- 15 жовтня 2014 року у розмірі 1 500 доларів США.

- 07 листопада 2014 року у розмірі 1 350 доларів США.

-19 березня 2015 року у розмірі 5 466 доларів США, що становить 14 297,81 доларів США (а.с.41-53).

Крім того, згідно свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її померлого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона отримала у спадщину грошові вклади у сумі: 50 089,04 грн., 36 189, 66 грн., 26 071, 95 грн., а всього 112 350,65грн., які знаходились на рахунках у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.33-35).

Відповідно до Протоколу електронних торгів від 24 квітня 2018 року, договору купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку від 21 травня 2018 року, договору купівлі-продажу нерухомого майна земельної ділянки від 21 травня 2018 року позивачкою ОСОБА_1 було придбано за протоколом електронних торгів від 24 квітня 2018 року нерухоме майно, а саме: вищевказаний житловий будинок за 120190 грн. та земельна ділянка за 291 890 грн. за вказаними адресами. Сума сплачених ОСОБА_1 коштів за зазначене вище нерухоме майно складає 423 873,58 грн.(а.с.21-30).

За квитанцією від 17 травня 2018 року ОСОБА_1 оплачено через ПАТ КБ «Приватбанк за майно по електронному протоколу 120 000грн.(а.с.36).

За квитанцією від 18 травня 2018 року ОСОБА_1 оплачено через ПАТ КБ «Приватбанк за майно по електронному протоколу 184 873,88грн.(а.с.37).

По квитанції від 16 травня 2018 року ОСОБА_1 оплачено через ПАТ КБ «Приватбанк за майно по електронному протоколу 119000грн., а всього в загальній сумі 423 873,88 грн.( (а.с.38).

Згідно з наданими до суду копіями квитанцій про зняття готівки з особистого рахунку позивачки у ПАТ КБ «Приватбанк», 18 травня 2018 року позивачкою ОСОБА_1 було знято кошти зі свого рахунку у розмірі 6500 Євро, що еквівалент у гривнях 200 953,32грн. та 17 травня 2018 року у розмірі 3960 Євро, що еквівалент у гривнях 122 299,48 грн., в загальній сумі 323 252,80грн. (а.с.39-40).

З огляду на викладене, позивачкою було втрачено коштів на придбання житлового будинку та земельної ділянки в сумі 423 873,58 грн., але при цьому нею було знято з рахунку 323 252,80 грн. та отримані кошти у спадок 112 350,65 грн., що складає 435603,45 грн.

Таким чином, знята сума грошових коштів з банку відповідає сумі за якої було придбано нерухоме майно.

Тому з врахуванням зазначених та наданих доказів ОСОБА_1 довела належними та допустимими доказами, що вищевказане майно: житловий будинок та земельна ділянка, є її особистою приватною власністю, оскільки придбані за кошти, отримані нею від спадщини та за кошти, які надходили їй від третіх осіб на її особовий рахунок з вересня 2012 року по березень 2015 року, до реєстрації шлюбу та які були її особистою власністю.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачці в позові, оскільки враховуючи правила ст.57 СК України вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та підтверджено відповідними доказами, які є в матеріалах справи.

Отже, ОСОБА_1 доведено, що вказане майно була придбана нею за особисті кошти, тому вказане нерухоме майно слід визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

З врахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на наведене та не з`ясував джерело походження коштів, за які було придбано спірне нерухоме майно.

Суд не звернув увагу на те, що у випадку придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дробінової Інги Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати житловий будинок, загальною площею 71,1 кв.м в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 208) особистою приватною власністю ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Визнати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1528 га, з кадастровим номером :02:002:0176, що розташована за адресою АДРЕСА_1 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-208) особистою приватною власністю ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді: