Провадження №2/447/129/22
Справа №447/3795/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

07.02.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської дитячої школи мистецтв, Управління освіти, культури, молоді та спорту Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, допущення до роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Процесуальні дії у справі.

23.11.2021 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до Миколаївської дитячої школи мистецтв, Управління освіти, культури, молоді та спорту Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора Миколаївської дитячої школи мистецтв Управління освіти, культури, молоді та спорту Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області І. Дроздової №256/01 від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи викладача школи мистецтв ОСОБА_1 », допущення позивачки до роботи на посаді викладача Миколаївської дитячої школи мистецтв, зобов`язання Управління освіти, культури, молоді та спорту Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня відсторонення від роботи по день набрання законної сили рішенням суду включно. Крім того, позивач просила покласти судові витрати на відповідачів. В обґрунтування позову позивач покликалася на те, що 08.11.2021 на підставі оспорюваного наказу її було відсторонено від здійснення роботи - викладання у Миколаївській дитячій школі мистецтв на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. Цього ж дня позивачку було ознайомлено із вказаним наказом. Позивач вважає вказаний наказ протиправним, оскільки базується на Наказі МОЗ від 04.10.2021 №2153, який є незаконним, обмежує право на працю, є прийнятим у порядку, не передбаченому чинним законодавством та суб`єктом владним повноважень, не уповноваженим на прийняття рішень у частині звуження прав людини. Крім того, вказує, що у статті 46 КЗпП України відсутні норми, які регламентують можливість прийняття рішення про відсторонення від роботи на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19. А вказана хвороба не входить до визначеного законом переліку інфекційних хворіб, від яких є обов`язковими профілактичні щеплення. Вважає примус до такого роду вакцинації таким, що суперечить міжнародним стандартам у сфері захисту прав людини та таким, що дискримінує права людини.

Ухвалою від 25.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

15.12.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача начальник Управління освіти, культури, молоді та спорту просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19 на підставі Наказу МОЗ України №2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України №595 від 16.09.2011 (у редакції наказу МОЗ України від 11.10.2019 №2070). На виконання вимог вищевказаного Наказу №2153 від 04.10.2021 та на виконання Наказу Департаменту з питань культури національностей та релігій Львівської ОДА від 08.11.2021 №112 «Щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19», працівників закладів освіти, які не пройшли обов`язкову вакцинацію від COVID-19 з 08.11.2021 було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до моменту щеплення. Миколаївською дитячою школою мистецтв було поінформовано працівників школи щодо відсторонення з 08.11.2021 тих працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових щеплень від COVID-19. Позивачка була ознайомлена з таким наказом, що підтверджується її підписом на такому. Вказав, що позивачкою не було надано документу, що б підтверджував наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, вона не здійснила таке щеплення, крім того, не надала довідки щодо наявності протипоказань до такого щеплення відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ України від 16.09.2021 №595. Таким чином, представник відповідача вважає наказ Миколаївської ДШМ №256/01 від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи викладача школи мистецтв ОСОБА_1 » законним та обґрунтованим.

15.12.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача в.о. директора Миколаївської дитячої школи мистецтв просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з аналогічних підстав, наведених у вищевказаному відзиві.

17.12.2021 до суду надійшли клопотання представників відповідачів щодо розгляду справи за їх відсутності, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзивах.

21.12.2021 на адресу суду надійшли відповіді на відзиви Управління освіти, культури, молоді та спорту Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, Миколаївської дитячої школи мистецтв, у яких позивач заперечила наведені доводи відповідачів. Зазначила, що рішення про відсторонення працівників прийнято у формі Постанови КМУ та в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки у вказаному законі не міститься виду профілактичного щеплення від інфекційної хвороби COVID-19, а вказане знаходиться поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України. Вважає, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19. Крім того, вказує, що відповідачем не надано достатніх, належних і допустимих доказів того, що при її відстороненні від роботи останнім дотримано вимоги ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від отримання обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, а також ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо недопуску позивачки до роботи на підставі подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби.

28.12.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивачки щодо розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

05.01.2022 на адресу суду надійшла заява позивачки щодо зміни предмету позову, а саме така просить зобов`язати Управління освіти, культури, молоді та спорту Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня відсторонення від роботи - з 08.11.2021 по день фактичного виконання судового рішення, посилаючись на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07.12.2021 у справі №226/3339/21, з огляду на доцільність, ефективність і коректність застосування такого способу захисту.

01.02.2022 позивачка подала до суду додаткові пояснення.

У судове засідання призначене на 07.02.2022 сторони не з`явилися. Від таких у матеріалах справи наявні клопотання щодо розгляду справи за їх відсутності (а.с. 70-71, 72-73, 97).

Частинами 1, 2 та 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, суд вважає за можливе ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Згідно повідомлення Миколаївської дитячої школи мистецтв №156/04 від 05.11.2021 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, позивачку ОСОБА_1 на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 та п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, було повідомлено про необхідність надання документу, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання, відповідно до Переліку медчних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджених Наказом МОЗ №595 від 16.09.2011 (а.с. 12).

Актом від 08.11.2021, складеного комісією у складі в.о. директора Миколаївської ДШМ ОСОБА_4, викладача школи ОСОБА_2 та секретаря школи ОСОБА_3 , зафіксовано те, що ОСОБА_1 не надала документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання (а.с. 43).

Відповідно до наказу Миколаївської дитячої школи мистецтв №256/01 від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи викладача школи мистецтв ОСОБА_1 », позивачку було відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с. 11, 39).

З вищевказаним наказом позивачка ознайомилася 08.11.2021 під особистий підпис з відміткою щодо незгоди з таким у зв`язку з порушенням чинного законодавства та перевищенням повноважень керівником (а.с. 11, 42).

Оцінка суду.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожна людина має природне невід`ємне і непорушне право на охорону здоров`я. Суспільство і держава відповідальні перед сучасним і майбутніми поколіннями за рівень здоров`я і збереження генофонду народу України, забезпечують пріоритетність охорони здоров`я в діяльності держави, поліпшення умов праці, навчання, побуту і відпочинку населення, розв`язання екологічних проблем, вдосконалення медичної допомоги і запровадження здорового способу життя.

Відповідно до ст. 1 вищевказаного закону, законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Статтею 5 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

У пунктах а, б, г ст. 10 вказаного Закону встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклування про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення, виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно статті 43 Конституції України, право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Статтею 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначено, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За п. «й» ч. 1 ст. 41 вищевказаного закону до повноважень головних державних санітарних лікарів АР Крим, областей, районів, міст, районів у містах та їх заступників, головних державних санітарних лікарів на транспорті та їх заступників у межах відповідних територій (об`єктів транспорту) віднесено визначення необхідності профілактичних щеплень та інших заходів профілактики у разі загрози виникнення епідемій, масових отруєнь та радіаційних уражень.

Таким чином, профілактичні щеплення є одним з засобів реалізації протиепідемічних заходів, спрямованих на забезпечення санітарного благополуччя населення з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, а описані вище нормативні акти є формою реалізації норм Конституції України у сфері охорони здоров`я.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України 26.08.2021 №9, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» затверджено протиепідемічні заходи у закладах освіти на період карантину у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), у яких вказано, що з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) у навчальному 2020-2021 році суб`єкти, що відповідальні за влаштування, утримання закладів позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (далі - заклади освіти), мають здійснювати свою діяльність з урахуванням вимог санітарного законодавства, вимог встановлених Кабінетом Міністрів України на період карантину та необхідності забезпечення належних протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання ускладнення епідемічної ситуації внаслідок поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають, зокрема, працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Наведеним наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України №595 від 16.09.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за №1161/19899 (у редакції наказу МОЗ України від 11.10.2019 №2070).

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 41-6 (який набрав чинності з 08.11.2021) постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236, від 09.12.2020, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонений. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відстороненню від роботи. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 01.04.2020 у справі №761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

На думку суду, у даному випадку відсторонення позивачки від роботи ґрунтувалось на вимогах закону, здійснено у спосіб, передбачений законом, та за існування правових та фактичних підстав для такого відсторонення.

Щодо посилань позивачки на ту обставину, що відсторонення від роботи суперечить Конституції України, то суд вважає, що у даному випадку відсутнє порушення права позивачки на працю, визначене ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини.

Крім того, згідно статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Європейський суд з прав людини у своїй діяльності дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (рішення у справах «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» від 08.04.2021, «Соломахін проти України» від 15.03.2012).

Одночасно, у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 (провадження № 61-17335св20) вказано, що вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту, а право позивачки на працю в шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

Крім цього, у постанові ВС від 17.04.2019 у справі №682/1692/17, провадження №61-8263св18, Суд прийшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

У цій справі індивідуальне право (інтерес) позивача відмовитися від щеплення протиставляється загальному праву (інтересу) інших учасників освітнього процесу на охорону здоров`я, оскільки будь-яке право об`єктивно кореспондується з обов`язками.

Держава, встановивши обов`язок відсторонення від роботи педагогічних працівників, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу.

Верховний Суд у постанові від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 висловив правову позицію про те, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою.

Про необхідність забезпечення справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому, йдеться також у ряді рішень Європейського Суду з прав людини (рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland № 18131/91) та рішення у справі «Юханссон проти Фінляндії» (Johansson v. Finland № 10163/02).

Посилання позивачки на те, що щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19 не обов`язковим щепленням, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки такими є лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, є безпідставними та спростовуються положеннями чинного законодавства, а саме вказаною статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», згідно яких обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань, окрім дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виконуваної ними роботи, в тому числі працівники освіти.

Доводи позивачки про те, що надання сертифікату про вакцинацію або ж довідки про протипоказання до вакцинації, є втручанням у належне їй право на приватне життя та таємницю про стан здоров`я, є безпідставними.

Так, згідно з ст. 286 ЦК України, під лікарською таємницею слід розуміти таємницю про стан здоров`я особи; факт звернення за медичною допомогою; діагноз; інші відомості, одержані при медичному обстеженні особи; забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи.

Проте, сертифікат вакцинації чи висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації (форма №028-1/о) не містить лікарської або медичної таємниці, а є документами, що підтверджують певні факти, відповідно, факт вакцинації чи наявності протипоказань до неї.

Таким чином, право позивачки на працю у Миколаївській дитячій школі мистецтв було тимчасово обмежено у зв`язку з ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Однак, таке втручання у вказані права позивача ґрунтується на законі і є необхідним для охорони здоров`я учасників освітнього процесу. Досягнення цієї цілі є пріоритетним та виправдовує втручання у право ОСОБА_1 на повагу до приватного життя та право на працю. Таким чином, втручання у права позивача ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Отже, на підставі вищенаведеного, суд прийшов висновку про те, що позов до задоволення не підлягає, оскільки оспорюваний наказ є законним. Зважаючи на правомірність відсторонення позивача від роботи, безпідставними є вимоги про допущення до роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов до задоволення не підлягає, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 3, 43 Конституції України, ст. 46 КЗпП України, ст. 10, 12 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 3 Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153, ст. 141, 247, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

- Миколаївської дитячої школи мистецтв, місцезнаходження: пл. Ринок, 24, м. Миколаїв, Львівська область, 81600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 23972987;

- Управління освіти, культури, молоді та спорту Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, місцезнаходження: вул. Володимира Великого, 6, м. Миколаїв, Львівська область, 81600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44006059.

Повний текст рішення складено 07.02.2022.

Суддя Головатий А.П.