Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Федоренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 15.06.2021 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3358, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 09.09.2020 р., щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за кредитним договором №1281/ФКВ-07 від 11.10.2007 у розмірі 586947,68 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом позивач посилається на наступне.

Так, 28.05.2021 р. у позивача відбулося безпідставне списання грошових коштів з його банківського рахунку. В банку повідомили, що відбувається списання грошових коштів відповідно до постанови приватного виконавця Приходько Ю.М.

Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач отримав тільки 06.06.2021.

Виконавче провадження № 65600766 відкрите приватним виконавцем Приходько Ю.М. 28.05.2021 р., згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження, за заявою ТОВ «Фінансова компанія» «Еліт Фінанс» від 25.05.2021 р. за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем № 3358, вчиненого 09 вересня 2020 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості в загальній сумі 586947,68 грн.

Так, позивачу не надходило від ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» будь яких повідомлень про зміну кредитора та будь яких документів від ПАТ «Дельта Банк».

Також, відповідача не направляв позивачу жодних вимог про порушення кредитного договору.

Крім того, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло небільше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним.

Позивач вважає,що було незаконного нарахована: сума заборгованості за кредитом 294 950,52 грн., сума заборгованості за відсотками за користування кредитом 291 697,16 грн., сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення нотаріального напису 300 грн. згідно виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 02.07.2020 р. по 01.09.2020 р.

Позивач зазначає, що не зважаючи на те, що судовим рішенням (постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14) були скасовані зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинив виконавчий напис №3358 від 09.09.2020 р. не на нотаріально посвідченому договорі.

Крім того, Броварським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення № 1007/5795/2012 від 27.12.2012 р. було видано виконавчий лист № 1007/5795/2012 від 18.03.2013 р. ( в подальшому виданий дублікат виконавчого листа № 1007/5795/2012 від 03.03.2018 р.) про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 1281/ФКВ-07 від 11.10.2007 року в сумі 107 432, 03 грн. та судових витрат в сумі 1 074, 32 грн.

15.09.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження № 58892538, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом, тобто виконавчого листа № 1007/5795/2012 від 03.03.2018 р.

Таким чином, зазначає позивач, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено за наявності спору про право, без підтвердження виникнення та розрахунку кредитної заборгованості.

Таким чином, на думку позивача вказана у оскаржуваному виконавчому написі заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою, у зв`язку з чим просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 17.06.2021 р. зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 22.06.2021 р. відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22.06.2021 р. за заявою представника позивача забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №65600766 з примусового виконання виконавчого напису №3358, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 09.09.2020 р., щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за кредитним договором №1281/ФКВ-07 від 11.10.2007 у розмірі 586947,68 грн.

10.09.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, просить відмовити у позові в повному обсязі, посилаючись на наступні обставини.

02.07.2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 2273/к, згідно умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором № 1281/ФКВ-07 від 11.10.2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Заборгованість позивача перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за Договором є непогашеною, зобов`язання по виплаті кредитних коштів не виконанні та не виконуються. Доказів на погашення заборгованості позивачем не надано.

Відповідач надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, на думку представника відповідача, посилання позивача на ненадання нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості, є безпідставними, тому позов не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач просить відмовити в частині розподілу витрат на правову (правничу) допомогу, оскільки наведена позивачем, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. не доведена, вважає, що така сума є завищеною, необґрунтованою та не співмірною.

08.10.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в який позивач заперечує проти відзиву на позов, вважає його необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідач повідомляє, що 02.07.2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 2273/к, згідно умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором № 1281/ФКВ-07 від 11.10.2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Однак, з тексту Договору №2273/к від 02.07.2020 р. не можливо встановити, які саме «Основні договори» передавалися, зокрема і неможливо встановити передачу прав вимоги по Договору № 1281/ФКБ-07 від 11.10.2007 року.

Відповідно до п. 3 умов Договору №2273/к від 02.07.2020 р. - Новий кредитор зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення прав вимоги вимоги за основними договорами протягом 20 (двадцяти) днів з дня набрання чинності цим Договором у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним основним договором.

Однак, відповідач жодним чином не повідомив позивача про зміну Кредитора.

Крім того, відсутність заборгованості позивача підтверджується супровідним листом приватного виконавця Палагіна О.П. № 1238 від 25.09.2020 р., в якому останній повідомляє те, що він повертає оригінал виконавчого листа № 1007/5795/2012 від 03.03.2018 р. до Броварського міськрайонного суду Київської області та копією Постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.09.2020 р., в якій приватний виконавець повідомляє, що закінчує виконавче провадження у зв`язку з повною сплатою заборгованості.

Отже, на момент вирішення питання про зміну сторони виконавчого провадження у даній справі зобов`язання за судовим рішенням від 27 грудня 2012 року виконано в повному обсязі.

Крім того, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. не передбачає можливості стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин в позасудовому порядку засобом вчинення виконавчого напису, у випадку укладення договору без нотаріального посвідчення.

Відповідачем не надано доказів того, що нотаріус для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, а складений в простій письмовій (електронній) формі договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що вказано в постанові Верховного суду від 12.03.2020 року № 757/24703/18ц.

З приводу витрат на надання правничої допомоги, представник позивача зазначає, що сторони погодили між собою, що вартість послуг надання правничої (правової) допомоги становить 12 000 грн., про що заявлено в орієнтовному рахунку та підтверджується актом надання послуг № 10 від 05.10.2021р. та довідкою про оплату від 05.10.2021р.

Треті особи пояснень щодо позову не надали.

Ухвалою суду від 21.10.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримали повністю із зазначених у ньому підстав.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому ЦПК України порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили. 08.11.2021 до суду надійшло клопотання третьої особи - приватного виконавеця виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 09.09.2020 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис №3358, за яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 11.10.2007 р. №1281/ФКВ-07, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступник ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2273/К від 02.07.2020 р., у розмірі 586647,68 грн. за період з 02.07.2020 р. по 01.09.2020 р., в тому числі суми заборгованості за кредитом 294950,52 грн., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом 291697,16 грн.

28.05.2021 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. відкрито виконавче провадження № 65600766 на підставі виконавчого напису №3358, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. 09.09.2020 р.

Крім того, 27 грудня 2012 рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1281/ФКВ-07 від 11.10.2007 року в сумі 107432, 03 грн. та судові витрати в сумі 1074,32 грн.

25.09.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. виконавче провадження № 58892538 з примусового виконання виконавчого листа № 1007/5795/2012 від 03.03.2018 виданого Броварським міськрайонним судом Київської області закінчено на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно із виконавчим листом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно зі ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, наведеній вище.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р. № 1172 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001 р.

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019 р., яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

При цьому, з точки зору ст.88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості.

Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17.

Відповідачем та третіми особами належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було.

Крім того, у відповідності до правової позиції Великої палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12, Верховний Суд вказав на те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

За наслідками системного аналізу правових норм, зазначених у статті 88 Закону України «Про нотаріат», статті 257 ЦК України та частини 5 статті 261 ЦК України, з урахуванням вказаної правової позиції Верховного Суду, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус має перевірити факт спливу трирічного строку щодо кожного заявленого стягувачем платежу, а у разі невиконання такого обов`язку є підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню через порушення процедури його вчинення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.07.2019 р. у справі №916/3006/17, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду вважає, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором сплив у 2015 році, оскільки первісний кредитор у 2012 році пред`явив до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань, звернувшись з позовом до суду, чим змінив строк виконання основного зобов`язання.

Виконавчий напис № 3358 було вчинено приватним нотаріусом 09.09.2020 р., тобто з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Вчинення оспорюваного виконавчого напису із пропуском трирічного строку є правовою підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Зазначені обставини також свідчать про спірність заборгованості, стягнутої за оскаржуваним виконавчим написом.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 12000 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 12 000 грн., надано договір про надання правової допомоги №16/11-2020 від 16.11.2020 р., акт наданих послуг № 10 від 05 жовтня 2021 р. та довідка № 11 від 05.10.2021 про сплату адвокату гонорару на суму 12000 грн.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що заявлені, так і понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За вказаних вище обставин, суд вважає виправданими та такими, що відповідають критерію реальності, розумності та співмірності понесені витрати позивача на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. за подання позовної заяви та у розмірі 454 грн. за забезпечення позовної заяви.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, аналіз положень законодавства України та приймаючи до уваги те, що відповідачами не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, що зазначена заборгованість не є безспірною, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 15, 16, 18 ЦК України, статтями 1, 50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 137 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3358, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 09.09.2020 р., щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за кредитним договором №1281/ФКВ-07 від 11.10.2007 у розмірі 586947,68 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (м. Київ, вул. Солом`янська, 2, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1362 гривень, витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І.