Номер провадження 2-о/754/136/22
Справа №754/1859/22
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.

за участі секретаря судового засідання Микитюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м.Києві та Київській області про встановлення факту, який має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в особі свого представника - ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м.Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьк Української РСР до 24 серпня 1991 року. Заява обґрунтована тим, що заявник є громадянином Республіки Білорусь та має посвідку на тимчасове проживання в Україні. Заявник ОСОБА_1 хоче набути громадянство України за територіальним походження, оскільки його батько до набуття Україною незалежності проживав у м. Донецьк, тобто на території, яка стала територією України. Проте, заявник не може надати заінтересованій особі документ, що підтверджує цей факт. Тому факт постійного проживання батька заявника до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, має бути встановлений судом. Таким чином, заявник вимушений звернутися до суду із вищевказаною заявою.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник заявника подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав та просив суд про їх задоволення.

Представник заінтересованої особи - Центральне міжрегіональне управління ДМС у м.Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщався належним чином, однак на адресу суду направив пояснення, згідно яких представник просив заявлені вимоги залишити без задоволення.

Суд, вивчивши матеріали заяви, дійшов наступного висновку.

Так, згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Так, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом (ч. 2-3 ст. 293 ЦПК України).

Заявник ОСОБА_1 в поданій ним заяві зазначає про те, що його батьком є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 про що свідчить копія свідоцтва про народження заявника. Також, у його батька, який у 2010 році набув громадянство Російської Федерації, лишилася лише копія паспорту громадянина України, яку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 переслав заявнику засобами електронного зв`язку.

З копії паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серія НОМЕР_1 , виданого Ворошиловським РВ УМВС України в м. Донецьку 14.01.2000 р. вбачається, що останній з 13.06.1980р.по 10.09.2002р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 11.10.2002 був зареєстрований проживаючим по АДРЕСА_2 .

Представником заявника до Головного управління ДМС у Донецькій області зроблений адвокатський запит( копія додається, оригінал у Головного управління ДМС у Донецькій області) з проханням надати інформацію про те, чи вдавався такий паспорт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідь на вказаний запит Головне управління ДМС у Донецькій області листом від 04.02.2022р., що підтверджується копією, повідомило представника заявника про те, що згідно з книги надходження - витрачення бланків паспортів громадянина України ГУ ДМС України у Донецькій області, бланк паспорта серії НОМЕР_2 розподілявся до Ворошилівського РВ УМВС України у м.Донецьку 14.12.1999.

Таким чином, здійснити перевірку та підтвердити факт оформлення та видачі вищевказаного паспорта на ім`я ОСОБА_4 не є можливим в зв`язку з тим, що Ворошилівський РВ ГУМВС України в Донецькій області припинив діяльність відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268-УІП, картотека та архіви залишились на території України, визнаною тимчасово окупованою.

У довідці про запис акту цивільного стану від 25.09.2021 №2223 Відділу запису актів громадянського стану адміністрації Центрального району Мінського міського виконавчого комітету зазначено, що в документах архіву відділу ЗАГС адміністрації Центрального району м.Мінська є на зберіганні запис акту про укладення шлюбу №120, здійснений 09.02.1990р. відділом ЗАГС адміністрації Центрального району м.Мінська на ОСОБА_3 , росіянина, та ОСОБА_5 , росіянку.

До запису акту про укладення шлюбу внесені наступні відомості, зокрема: дата народження гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце постійного проживання ОСОБА_3 з 1970 р. АДРЕСА_1 ; документ, що посвідчує особу гр. ОСОБА_3 : паспорт ХХІІ- НОМЕР_3 , виданий Ворошиловським РВВС м.Донецьк 01.07.1989р.

Представником заявника до Головного управління ДМС у Донецькій області зроблений адвокатський запит (копія додається, оригінал у Головного управління ДМС у Донецькій області) з проханням надати засвідчену копію заяви про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії ХХІІ- НОМЕР_3 , виданий Ворошиловським РВВС м. Донецьк 01.07.1989р., який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та інформацію про те: - чи набув ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України після проголошення її незалежності (24 серпня 1991 року).

У відповідь на вказаний запит Головне управління ДМС у Донецькій області листом від 01.02.2022р. (копія додається, оригінал у заявника) повідомило представника заявника про те, що згідно книги надходження - витрачення бланків паспортів колишнього СРСР зразка 1974 року УВС Донецької області, бланк паспорта серії ХХІІ- НОМЕР_3 розподілявся до Ворошилівського РВВС м. Донецька 30.05.1989.

У вказаному листі також зазначено про те, що здійснити перевірку та підтвердити факт оформлення та видачі вищевказаного паспорта на ім`я ОСОБА_4 , а також надати інформацію про набуття громадянства України гр. ОСОБА_4 не є можливим в зв`язку з тим, що Ворошилівський РВ ГУМВС України в Донецькій області припинив діяльність відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268-УІІІ, картотека та архіви залишились на території України, визнаною тимчасово окупованою.

Отже, з вказаних документів вбачається, що батько заявника, ОСОБА_3 , до 24.08.1991р. проживав у місті Донецьку, тобто на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Згідно з частиною 2 статті 315 цього Кодексу у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження не можуть розглядатися заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006).

Так, згідно підпункту а пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Пункт 8 Порядку визначає, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про /встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Таким чином, вказаний Закон та Порядок встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи, передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні.

Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ станом на 24.08.1991.

Проаналізувавши надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку, що матеріалів справи вбачається факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьк Української РСР до 24 серпня 1991 року.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

За таких обставин, з огляду на встановлені обставини справи заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, встановити факт постійного проживання гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьк Української РСР до 24 серпня 1991 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-13, 76-81, 259, 263-265, 293, 315, ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м.Києві та Київській області про встановлення факту, який має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Донецьк Української РСР до 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 09.06.2022.

Суддя: