Справа № 758/8874/17 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/811/209/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування збитків, заподіяних джерелом підвищеної небезпеки.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 березня 2016 року о 15 год. 15 хв. в м. Броди Львівської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2016 року, яка набрала законну силу, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Стверджує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 8312933.Зазначає, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну позивача, в межах полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 8312933 з врахуванням франшизи становить 49500 грн. Вказує, що звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату стразового відшкодування, однак страховиком сплачено стразове відшкодування в розмірі 11 351.01 грн., що не покриває розмір завданих йому збитків, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 116307 грн. Вважає, що з врахуванням ліміту відповідальності страховика та суми виплаченого страхового відшкодування з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь підлягає стягненню 38 148.99 грн. страхового відшкодування. Звертає увагу на те, що страхового відшкодування недостатньо для відшкодування завданої йому щкоди в повному обсязі, відтак різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 66 807 грн. підлягає стягненню з винної особи, а саме ОСОБА_1 .

З наведених підстав просить:

-стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 38 148.99 грн.;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування збитків в розмірі 66 807 грн.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на відшкодування шкоди в розмірі 17 230.15 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн.

Рішення суду в часині задоволених позовних вимог оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту № С-00716 від 23 грудня 2016 року складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки визначення матеріального збитку відбулося без огляду транспортного засобу оцінювачем, який склав звіт. Крім того, звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту № С-00716 від 23 грудня 2016 року спростований висновком експертизи від 11 березня 2021 року № СЕ-19/111-20/58033-АВ, відтак визначений ним коефіцієнт фізичного зносу автомобіля марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 , що становить 0.7, не може братися до уваги. Зазначає, що жодного іншого значення коефіцієнта фізичного зносу учасниками справи не було доведено та не встановлено судом, а отже, він повинен вважатися таким, що дорівнює нулю. Вказує, що розмір завданих збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 8312933, тому покладення на ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Вважає, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Звертає увагу на те, що з нього підлягає стягненню лише франшиза в розмірі 500 грн., а решта фактичного реального збитку позивача, спричиненого пошкодженням його автомобіля, який не охоплено виплаченою позивачу страховою виплатою в розмірі 11 351.01 грн., має бути стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

З наведених підстав просить рішення суду змінити в частині задоволених позовних вимог, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким:

- стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 16230.15 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на відшкодування шкоди в межах франшизи в розмірі 500 грн;

- здійснити розподіл судових витрат, в тому числі і стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 січня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року призначено на 15 год. 00 хв. 30 травня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 09 червня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 30 травня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 09 червня 2022 року.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, відтак в іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що страховиком відшкодовано вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, однак цього недостатньо для відшкодування в повному обсязі збитків, завданих позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_1 , відтак з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою в розмірі 17 230.15 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2016 року о 15 год. 15 хв. в м. Броди Львівської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2016 року у справі № 439/347/16-ц ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Вищезазначена постанова не оскаржувалася і набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується нотаріально засвідченим перекладом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 177-179).

На підтвердження загальної вартості відновлювального ремонту позивачем надано Акт здачі прийняття робіт (надання послуг) № К-00000004, наряд-замовлення № К-00000004 від 17 жовтня 2017 року та рахунок-фактуру № К-00000004 від 17 жовтня 2017 року, з яких вбачається, що загальна вартість відновлювального ремонту складає 116 307 грн.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки ««ВАЗ 210990», д.н.з. НОМЕР_1 , застраховано ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу № АІ/8312933 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Полісом № АІ/8312933 передбачено страхову суму (ліміт відповідальності) страховика за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., а також франшизу в розмірі 500 грн.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) та забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з врахування коефіцієнта фізичного зносу.

29 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу № С-00716 від 23 грудня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», вартість відновлювального ремонту становить 32 731.23 грн., значення коефіцієнта фізичного зносу становить 0.7, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 13 983 грн. з ПДВ та 12 115.51 грн. без ПДВ (т. 1 а.с. 64).

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 11 351.01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 48 від 05 січня 2017 року (т. 1 а.с. 98).

Не погодившись з встановленою звітом про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу № С-00716 від 23 грудня 2016 року вартістю відновлювального ремонту, ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи для встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 .

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області призначено в справі судову автотоварознавчу екзпертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Висновком експерта № СЕ-19/111-20/58033-АВ від 11 березня 2021 року підтверджується, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 , без врахування податку на додану вартість станом на 19 березня 2016 року складала 28 081.16 грн. (т. 2 а.с. 4-16).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновком експерта № СЕ-19/111-20/58033-АВ від 11 березня 2021 року, який відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, підтверджується вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 .

Однак вищезазначеним висновком експерта не визначено коефіцієнт фізичного зносу автомобіля та вартість відновлювального ремонту з його врахуванням.

Разом з тим, звітом про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу № С-00716 від 23 грудня 2016 року, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 становить 0.7, відтак вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 11 351.01 грн.

Відповідачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів іншого значення коефіцієнта фізичного зносу, яке було б відмінним від 0.7.

Оскільки ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 11 351.01 грн., що становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, такий обов`язок виник у винної особи, яким є відповідач ОСОБА_1 .

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, провадження № 61-18840 св18.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 16 730.15 грн.

Разом з тим, крім різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додатково стягнуто франшизу в розмірі 500 грн.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Полісом № АІ/8312933 передбачена франшиза в розмірі 500 грн.

Франшиза входить до розміру заподіяної шкоди, однак відшкодовується стархувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, а не страховиком.

Додаткове стягнення суми франшизи разом із стягненням різниці між завданим збитком та страховим відшкодуванням фактично призводить до подвійного стягнення цієї суми в зв`язку з тим, що частину збитку відшкодовує страховик, а у разі стягнення різниці між сумою збитку та сумою страхового відшкодування - збиток покривається у повному обсязі.

Отже, за таких умов стягнення з ОСОБА_1 ще суми франшизи фактично збільшує розмір матеріального збитку на суму франшизи, тобто на 500 грн., оскільки така входить до різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 16 730.15 грн. і не потребує додаткового стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховика цивільної відповідальності, виник обов`язок здійснити відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, без урахування коефіцієнта фізичного зносу, оскільки такий не визначено висновком експерта № СЕ-19/111-20/58033-АВ від 11 березня 2021 року є помилковими, оскільки суперечать статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якій визначено, що шкода, яка пов`язана з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить вартість витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Покликання апелянта на те, що коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю не заслуговують на увагу, оскільки п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092 передбачено, що значення коефіцієнта фізичного зносуприймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників легкових КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років.

З огляду на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, як сталася 19 березня 2016 року, строк експлуатації автомобіля марки «SAAB», д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску, перевищив 7 років, коефіцієнта фізичного зносу не може вважатися таким, що дорівнює нулю.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на 2.9%, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 45.66 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Однак, враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 на 15.94%, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 167.30 грн. судового збору за подання позову.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу апелянтом додано договір про надання правової допомоги № 01-01/22 від 11 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «В єдності сила» в особі керуючого партнера Заремби В.В., додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 01-01/22 від 11 січня 2022 року, укладену 12 січня 2022 року, та Акт наданих послуг від 20 січня 2022 року.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 01-01/22 від 11 січня 2022 року передбачено фіксований гонорар в розмірі 10 000 грн. за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, який має бути оплачений протягом 6 місяців від дати ухвалення Львівським апеляційним судом судового рішення у справі.

В акті наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 01-01/22 від 11 січня 2022 року та додаткової угоди № 1 від 12 січня 2022 року зазначено переліг послуг, які надані адвокатом, а саме: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз норм законодавства та судової практики, підготовка апеляційної скарги.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню на 2.9 %, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 300 грн. понесених витрат на правничу допомогу, що пропорційно до задоволеної апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 167.30 грн. судового збору за подання позову, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 45.66 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 300 грн. витрат на правничу допомогу, відтак з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 178.36 грн. судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року- змінити, зменшивши розмір витрат на відшкодування шкоди, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з 17 230.15 грн. до 16 730.15 грн.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2021 року в частині стягнення судового збору - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 178.36 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 09.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк