КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 757/44977/20-ц

провадження № 22-ц/824/1361/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2021 року у складі судді Козлова Р.Ю.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення позивачем двадцяти трьохрічного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач є його батьком.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року по справі № 757/71303/17 шлюб між батьками позивача був розірваний та відповідно до судового наказу Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року відповідач щомісячно, до повноліття позивача, сплачував аліменти у розмір 1/4 частини свого заробітку (доходу).

Вказував, наразі є повнолітньою особою, однак продовжує навчатися у Вищому навчальному закладі на денній формі навчання, а тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

Посилався на те, що його мати повністю оплачує навчання у Вищому навчальному закладі згідно договору № 1608-18 від 08 серпня 2018 року про надання освітніх послуг, щорічна оплата навчання складає 15 300 грн.

Звертав увагу, що навчання в університеті потребує матеріальних затрат, пов`язаних з навчанням, харчуванням, витратами на проїзд, тощо.

Зазначав, що відповідач є військовослужбовцем Національної Гвардії України, офіційно працевлаштований та має заробітну плату у розмірі 15 000 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду від 01 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання на користь ОСОБА_1 , починаючи з 15 жовтня 2020 року до закінчення навчання (30 червня 2022 року), але не пізніше досягнення ОСОБА_1 двадцятитрьохрічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 25 жовтня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити та задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 1/10 частини від усіх доходів ОСОБА_2 . Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору скасувати.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у відповідача після участі в АТО наявні хронічні захворювання, також відповідач має батьків непрацездатного віку, пенсія яких є незначною, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Окрім того, звертає увагу, що відповідач є учасником бойових дій, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

10 січня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат С. Кушнір надіслав суду клопотання , в якому просив приєднати до матеріалів справи докази, які не були подані до суду першої інстанції, а саме, копію свідоцтва про хворобу №107 від 17.грудня 2021 року, копію виписки із медичної карти хворого від17грудня 2021 року, копію витягу з Наказу від 23 грудня 2021 року. Зазначав, що вказані документи були отримані вже після ухвалення рішення , а тому не могли бути долучені під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання є обґрунтованим. Відповідачем не доведено неспроможність надавати допомогу позивачеві у розмірі 1/4 частини від його доходу, оскільки як встановлено в ході розгляду справи, до досягнення позивачем повноліття відповідач регулярно сплачував аліменти на утримання дитини, згідно судового наказу. Відомості про істотні обставини, через які в нього змінилось фінансове становище, з того часу відповідач не наводить.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що відповідач є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, доданою до матеріалів справи.

Позивач досяг повноліття та, відповідно до довідки заступника декана факультету Національного транспортного університету Заяц О.В. № 0279 від 17 вересня 2020 року, навчається на контрактній основі на третьому курсі денної форми навчання факультету менеджменту, логістики та туризму Національного транспортного університету. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року.

Згідно наявних в матеріалах справи Договору № 1608-18 від 08 серпня 2018 року про надання освітніх послуг між Національним транспортним університетом та ОСОБА_1 та Додаткової угоди до договору № 1608-18 від 08 серпня 2018 року, щорічна вартість навчання позивача складає 15 300 грн.

Встановлено, що позивач проживає з матір`ю, що стороною відповідача не заперечувалось.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відтак у разі відмови батьків від утримання повнолітньої дитини в період навчання, стягнення з них аліментів проводиться в судовому порядку. Позов до суду в такому випадку може подати як самі дочка або син, так і той з батьків, з ким проживає дочка або син.

За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина/доньки, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання він/вона не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що позивач досяг відповідного віку, продовжує навчатися у вищому навчальному закладі на платній основі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батьків.

При цьому, відповідач є працездатною особою, а отже, зобов`язаний приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини.

Посилання відповідача та його представника про те, що ОСОБА_2 не має матеріальної можливості утримувати сина у розмірі, який заявлено позивачем, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки достатніх, належних та допустимих доказів стороною відповідача не надано, про що також обґрунтовано було зазначено судом першої інстанції.

Посилання відповідача на те, що він позбавлений можливості надавати допомогу у розмірі, який заявлений позивачем у зв`язку із незадовільним станом його здоров`я, місцевий суд правильно не взяв до уваги з огляду на те, що надані відповідачем копії медичних документів прямо не підтверджують втрату ним працездатності чи неможливість у зв`язку з діагнозами, про які зазначено в даних документах, працевлаштуватись та виконувати оплачувану роботу.

Також неспроможними є аргументи відповідача про перебування на його утриманні непрацездатних батьків, оскільки як вбачається з наданих представником відповідача доказів, а саме: копій пенсійних посвідчень та довідок про доходи, виданих Балтським об`єднаним управлінням ПФУ в Одеській області, батьки відповідача є особами пенсійного віку та у зв`язку з цим отримують відповідне самостійне пенсійне забезпечення.

Таким чином, відповідачем не доведено, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, а він за станом здоров`я є непрацездатною особою та/або потребує постійного лікування, на що витрачає значні кошти, що свідчить про відсутність підстав для зменшення розміру присуджених на утримання повнолітнього сина аліментів.

Отже, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що проживає разом з матір`ю і продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, в повній мірі відповідає потребам та інтересам повнолітньої дитини, а судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката С. Кушніра про приєднання до матеріалів справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, а саме, копії свідоцтва про хворобу №107 від 17.грудня 2021 року, копії виписки із медичної карти хворого від17грудня 2021 року, копії витягу з Наказу від 23 грудня 2021 року, колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Таких доказів суду не надано.

Отже, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Окрім того, посилання апелянта на те, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору, що не було враховано судом першої інстанції та безпідставно стягнуто з нього судовий збір у розмірі 840,80 грн, не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

За змістом пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є відповідачем у даній справі, предметом позову якої є стягнення аліментів на повнолітню дитину, а отже позов у цій справі не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.

Таким чином, оскільки позовні вимоги у даній цивільній справі не зачіпають порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір за подання ОСОБА_1 позовної заяви підлягає стягненню з відповідача.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20, Верховний Суд в ухвалі від 22 квітня 2021 року у справі №700/301/20.

Отже, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь держави судовий збір за подання ОСОБА_1 позовної заяви про стягнення з відповідача аліментів.

Також з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик