Житомирський апеляційний суд
Справа №2-839/2011 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №2-839/2011 за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2011 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом, у якому просило:

- розірвати достроково кредитний договір №014/0911/85/110034 від 18.05.2007 укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути в солідарному порядку кошти у розмірі 51 678,29 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом 35709,15 дол. США; заборгованість за відсотками 7459,75 дол. США; пеня за прострочення тіла кредиту 373,03 дол. США; пеня за прострочення відсотків по 8136,36 дол. США, а вразі неможливості їх повернення стягнути з відповідачів грошові кошти в гривневому еквіваленті у сумі 407 855,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом 281 823,75 грн., заборгованість за відсотками 58 873,84 грн., пеня за прострочення тіла кредиту 2 944,02 грн., пеня за прострочення відсотків по кредиту 64 213,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 18 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/0911/85/110034 у письмовій формі про надання кредиту у сумі 36 764,00 дол. США строком на 240 місяців з 18.05.2007 по 17.05.2027 зі сплатою 12,85% відсотків річних за користування кредитними коштами. Вказує, що відповідно до умов кредитного договору, банк свої зобов`язання виконав повністю, надавши кредит ОСОБА_1 у сумі 36 764,00 дол. США. Зазначає, що з метою забезпечення своєчасного повернення наданих кредитних коштів, а також відсотків за користування ними 18 травня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого позичальником було надано в заставу земельну ділянку площею 1200 кв.м., яка розташована на території с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області. Стверджує, що вартість предмета іпотеки на момент укладання договору визначена за згодою сторін на суму 229 992,00 грн. Вказує, що ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого станом на 03 серпня 2010 року виникла заборгованість у сумі 51 678,29 дол. США (407 855,39 грн). Зазначає, що за зобов`язання ОСОБА_1 перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», які випливають з кредитного договору №014/0911/85/110034 від 18.05.2007 зобов`язалася відповідати ОСОБА_2 , яка виступає поручителем і несе солідарну відповідальність згідно п. 2.1 договору поруки в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене, просило задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2011 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Розірвано достроково кредитний договір №014/0911/85/110034 від 18.05.2007 укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 44 4736,63 дол. США., а у випадку відсутності цього майна стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/0911/85/110034, яка станом на 03.08.2010 становить 350 697,59 грн., з них 281 823,75 грн - заборгованість за кредитом, 58 873,84 грн. - заборгованість за відсотками, 10 000 грн. пеня за прострочення сплати тіла кредиту та відсотків. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог до неї.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що вона не отримувала повісток про виклик до Богунського районного суду м. Житомира на судові засідання по даній справі. Зазначає, що в матеріалах справи наявна розписка про вручення їй судової повістки 14.02.2011, проте, вказує, що підпис на вказаній розписці належить не їй. Вважає, що суд першої інстанції не мав законних підстав розглядати справу за її відсутності. Зазначає, що вона не знайома з умовами кредитного договору так і з позичальником ОСОБА_1 . Вказує, що жодних листів, претензій їй не надходило. Стверджує, що підпис на договорі поруки їй не належить. Просить призначити по справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити запитання: чи належить їй підпис у договорі поруки, укладений між нею та позивачем 18.05.2007. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2011 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову щодо неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/0911/85/110034.

Відповідно до п.1.1 укладеного договору кредитор надає позичальнику кредит у сумі 36 764,00 дол. США. Кредит надається на 240 місяців з 18.05.2007 по 17.05.2027.

Згідно п.1.4 процентна ставка за користування кредитом складає 14,100 відсотка річних.

Вбачається, що з графіком погашення заборгованості ОСОБА_1 був ознайомлений.

У забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань, 18 травня 2007 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

09 липня 2009 року на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , банк направив повідомлення-вимоги, за якими вимагав достроково повністю повернути кредит, отриманий за договором у розмірі 35 719,15 дол., протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги.

Вказана вимога не була виконана, у зв`язку з чим банк 12 серпня 2010 року звернувся до суду про стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість по кредитному договору станом на 03 серпня 2010 року становить 51678,29 дол. США, із них 35709,15 дол. США - заборгованість за кредитом, 7 459,75 дол. США - заборгованість за процентами, 373,03 дол. США - пеня за прострочення тіла - 8136,36 дол. США - пеня за прострочення відсотків по кредиту - 8136,36 дол. США.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У випадку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо іншого не встановлено законом.

Тобто, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення поруки, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15 щодо застосування положення частини четвертої статті 559 ЦК України, наявні підстави для висновку, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Пунктом 2.1 договору поруки від 18 травня 2007 року встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Згідно із умовами договору поруки від 18 травня 2007 року, укладеного з поручителем ОСОБА_2 , договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо банком в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя ( п.4 ст.559 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 4.1.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Крім того, умова викладена в п.4.1 договору поруки про те, що порука також припиняється, якщо банком в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя суперечить п.4 ст.559 ЦК України, в редакції яка діяла на час укладення договору поруки.

У пункті 5.4 кредитного договору сторонами встановлено, позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені цим договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. Кошти мають бути повернені протягом 30 календарних днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Встановлено, що банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту та 09 липня 2009 року направив на адресу позичальника ОСОБА_1 та його поручителя повідомлення-вимоги, за якими вимагав достроково повністю повернути кредит, отриманий за договором від 18 травня 2007 року у розмірі 51 678, 29 дол. США, протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги.

Такими діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, та визначив момент настання строку виконання кредитного зобов`язання у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати цієї вимоги.

Строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов`язань настав 09 серпня 2009 року.

Перебіг шестимісячного строку для пред`явлення банком вимог до поручителя розпочався 10 серпня 2009 року та закінчився 10 лютого 2010 року. У вказаний проміжок часу банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред`явив, а звернувся з позовом про солідарне стягнення заборгованості із боржника та поручителя 10 серпня 2010 року.

Звернувшись у серпні 2010 року до суду з позовом до поручителя про солідарне із позичальником стягнення заборгованості по кредитному договору ,банк пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителя, чим втратив суб`єктивне право кредитора на реалізацію своїх прав за порукою, як видом забезпечення зобов`язання, оскільки і право кредитора, і обов`язок поручителя після закінчення вказаного строку припинилися, а отже жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку про пропуск кредитором встановленого шестимісячного строку звернення з позовом до поручителя ОСОБА_2 після зміни строку виконання основного зобов`язання, відтак порука ОСОБА_2 за невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором №014/0911/85/110034 від 18 травня 2007 року припинилася.

З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 необхідно відмовити.

З врахуванням вищенаведеного, рішення суду в частині зобов`язання ОСОБА_2 повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 44 4736,63 дол США., а у випадку відсутності цього майна стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/0911/85/110034, яка станом на 03.08.2010 становить 350 697,59 грн., з них 281 823,75 грн - заборгованість за кредитом, 58 873,84 грн - заборгованість за відсотками, 10 000 грн. пеня за прострочення сплати тіла кредиту та відсотків підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_2 .

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог до ОСОБА_2 , підлягає скасуванню і рішення суду в частині стягнення з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 60 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення та 850,00 грн. судового збору.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні до ОСОБА_2 , то з АТ «Оксі Банк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1275,00 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2011 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 44 4736,63 дол. США., а у випадку відсутності цього майна стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/0911/85/110034, яка станом на 03.08.2010 становить 350 697,59 грн., з них 281 823,75 грн - заборгованість за кредитом, 58 873,84 грн - заборгованість за відсотками, 10 000 грн. пеня за прострочення сплати тіла кредиту та відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_2 .

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 60 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення та 850,00 грн. судового збору скасувати.

Стягнути з акціонерного товариства «Оксі Банк» на користь ОСОБА_2 1275, 00 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді