ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/13/21

провадження № 22-ц/4809/97/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Карпенко О.Л., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 серпня 2021 року (суддя Павелко І.Л.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 23.11.2005 року в розмірі 52 754,10 грн.

В позові зазначений розрахунок боргу станом на 30.09.2020 року в сумі 52 754,10 грн, яка складається з: 6 388,71 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46 365, 39 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

В обґрунтування вимог вказано, що 23.11.2005 року з відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н.

При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов цього договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого поступово збільшувався і склав 12 600 грн. Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у результаті чого станом на 30.09.2020 року виникла заборгованість у сумі 52 754,10 грн, яка складається з: 6 388,71 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46 365,39 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 серпня 2021 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 6 388, 71 грн.

Здійснено розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд погодився з доводами позовної заяви в частині наявності підстав для стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 388,71 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом за період із 23.11.2005 по 30.09.2020 року, суд виходив з того, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору та позивачем не вказано строк дії вказаних Умов та Правил. До того ж, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, суд дійшов висновку, що в заяві позичальника процента ставка не зазначена.

Враховуючи, що фактично отримана та використана ОСОБА_1 позика не повернута, суд першої інстанції дійшов висновку, що позикодавець вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині - залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що під час підписання заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування.

Оскільки сторонами погоджено процентну ставку, відповідно до заяви, то суд першої інстанції мав визначити й стягнути заборгованість за простроченими відсотками відповідно до положень закону та підписаної відповідачем заяви.

Зокрема, в тексті заяви сторони погодили розмір відсоткової ставки в розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості по кредиту.

Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору була досягнута згода щодо розміру відсоткової ставки.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи передбачений договором розмір відсотків.

Вважає, що місцевий суд своїм рішенням порушив порядок, встановлений для вирішення справи, допустивши однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вирішенні, фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

30 вересня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено такі обставини:

23.11.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі чого отримано кредитну картку.

Відповідно до нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.35-36).

23.11.2005 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку (а.с. 19).

Позивач стверджує, що на підставі вищезазначеної анкети-заяви відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок , який поступово збільшувався і склав 12 600 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За доводами Банку, відповідач отримав та користувався кредитними коштами, що підтверджується наданою випискою по рахунку станом на 20.10.2020 року (а.с. 13-16), проте, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість, розрахунок в позові визначає складові: в розмірі 52754,10 грн, яка складається з: 6 388,71 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46 365,39 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження вищезазначеного розміру заборгованості позивачем надано розрахунки заборгованості за договором б/н від 23.11.2005 станом на 30.09.2020 року без зазначення дати складання, який містить підпис в графі представник ПриватБанку, проте не зазначено посаду та П.І.Б. відповідного співробітника Банку(а.с. 4-12).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

З`ясувавши обставини справи, дослідивши висновки суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги встановлено наступне.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками. Підписавши заяву, сторони уклали договір приєднання.

Межі розгляду апеляційним судом оскаржуваного рішення лише в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за простроченими відсотками. Суд, відмовляючи в задоволенні вимог в цій в частині зазначив, що в підписаній анкеті-заяві позичальника процента ставка не зазначена.

Однак, суд проігнорував і ніяк в судовому рішенні не зазначив, з яких підстав не врахував, що в підписаній ОСОБА_1 заяві б/н від 23.11.2005 зазначена базова процентна ставка по кредиту 3% на місяць (а.с.19 зворот).

Відповідач висловив згоду на оформлення договору, отримання кредитної картки та особистим підписом засвідчив, що ознайомлений та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 388,71 грн, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заперечень, щодо суми нарахованих відсотків та свого контррозрахунку відповідач не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 52 754, 10 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, пред`являючи вимоги до відповідача про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Пред`являючи позов, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог надав виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 13-16), відомості про кредитну картку видану відповідачу (а.с. 18), розрахунки заборгованості станом на 30.09.2020 (а. с. 4-12), а також заяву від 23 листопада 2005 року (а.с. 19).

Зокрема, в наданій заяві від 23 листопада 2005 року, підписаній відповідачем визначені умови кредитування, зокрема, базова відсоткова ставка в розмірі 3 % на місяць (а.с.19 зворот).

Заперечень від позичальника щодо не підписання анкети-заяви від 23.11.2005 не надходило.

Підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив умови кредитного договору, зокрема, щодо сплати відсотків, та взяв на себе відповідні зобов`язання.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, не дослідив зміст наданих позивачем доказів, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Суд апеляційної акцентує увагу на те, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками, тоді як заборгованість за нарахованими відсотками у розрахунках, наданих банком, відсутня.

Базова відсоткова ставка по кредиту в розмірі 3%, яка погоджена сторонами в заяві також нараховується саме на відсотки, а не на прострочені відсотки. Сторонами договору не погоджено процентної ставки, за якою можна розрахувати суму саме прострочених відсотків. Відтак розрахунок стягнення має бути проведений з тієї відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами.

Умови та Правила на які посилається банк обґрунтовуючи право вимоги в цій частині не містять підпису відповідача про ознайомлення та погодження з ними, а тому не можуть бути належним доказом с праві.

Матеріалами справи підтверджується, що заочним рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року підтверджена наявність заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту в сумі 6 388, 71 грн (а.с. 59-63).

Враховуючи те, що згідно заяви від 23 листопада 2005 року, яка підписана позичальником, сторонами погоджено розмір відсотків базової процентної ставки (3 % на місяць), то вони підлягають стягненню із відповідача на користь банку.

З аналізу наданих банком розрахунків станом на 30.09.2020 заборгованість за простроченими відсотками по кредитному договору відповідача за період з 26.12.2005 по 30.09.2020 становить 46 365, 39 грн.

Враховуючи викладене, загальний розмір прострочених відсотків, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від з 26.12.2005 по 30.09.2020 становить 46 365, 39 грн.

Суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача прострочених відсотків по кредиту, адже з моменту підписання заяви між сторонами був укладений договір, шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з ухваленням нового про повне задоволення позову у вказаній частині.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог, рішення суду в частині розподілу судових витрат необхідно змінити з проведенням нового розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

В порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог (87,89 %) з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути 1 847,44 (2102*87,89%:100) грн судових витрат за подання позовної заяви.

За подання апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» сплатив 3 153 судового збору, а тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 3 153 грн.

Остаточно, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 5000,44 коп (1 847,44+3 153) судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 серпня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягення заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 46 365,39 заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором № б/н від 23 листопада 2005 року.

В частині розподілу судових витрат рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 5 000 (п`ять тисяч ) грн 44 коп судового збору.

В іншій частині судове рішення не підлягало оскарженню, залишається без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Карпенко

О.А. Письменний