Дата документу 17.01.2022
Справа № 334/6438/17
Провадження № 2/334/65/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення солідарних боргових зобов`язань у порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 про стягнення солідарних боргових зобов`язань у порядку регресу мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.08.1994 року по 25.07.2014 року. В період шлюбу позивачем укладено договори позики з ОСОБА_6 від 23 квітня 2007 року на суму 50 000 доларів США, 16 серпня 2007 року на суму 50 000 доларів США, 18 лютого 2008 року 25 000 доларів США, 17 березня 2008 року 50 000 доларів США, на загальну суму 165 000 доларів США. Позивач зазначає, що позичені кошти були взяті та використані в інтересах сім`ї на погашення кредиту, ремонт та переобладнання будинку АДРЕСА_1 .

В період шлюбу позивачем повернуто 15000 доларів США, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 року з останнього стягнуто на користь ОСОБА_6 суму 1 631 440,0 грн., що на час розгляду справи було еквівалентно 160 000 доларів США.

06.06.2014 року, після розпаду сім`ї та припинення сімейних відносин, позивачем частково було повернуто борг в розмірі 800 000 грн.

14.03.2017 року позивачем повернуто ОСОБА_6 , на виконання боргових зобов`язань за договорами позики від 23.04.2007 року, 16.07.2007 року, 18.02.2008 року, 17.03.2008 року - 50 000 доларів США, що є еквівалентом 1 344 725,0 грн.

Позивач посилаючись на солідарність боргових зобов`язань, просить стягнути з ОСОБА_5 , в порядку регресу 25000 доларів США, що є еквівалентом 672 362,5 грн., в якості суми, що дорівнює 1/2 частини від 50 000 доларів США, що є еквівалентом 1 344 725,0 грн., тобто суми сплаченої позивачем ОСОБА_6 за договором позики.

Справа надійшла в провадження судді Ісакова Д.О., ухвалою суду від 15.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу в попереднє судове засідання.

01.11.2018 року на підставі Розпорядження №89 від 01.11.2018 року у зв`язку із закінченням повноважень судді Ісакова Д.О. із закінченням п`ятирічного терміну повноважень, справа передана на повторний розподіл. Протоколом автоматизованого розподілу справі між суддями від 01.11.2018 року справу передано на розгляд судді Баруліній Т.Є.

Ухвалою суду від 02.11.2018 року суддя Баруліна Т.Є. прийняла справу до свого провадження.

Відповідачка ОСОБА_5 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовом не згодна, вважає його таким, що не підлягає задоволенню. Так, Постановою Верховного суду у справі № 334/5907/14-ц від 30.01.2019 року розглянута справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та стягнення коштів. Цією Постановою Верховного суду у справі № 334/5907/14-ц від 30.01.2019 року суд провів поділ спільного майна подружжя, сторін у справі, із урахуванням боргових зобов`язань за договорами позики. Таким чином, сумісне майно подружжя, з урахуванням боргових зобов`язань, поділено, а тому в позові необхідно відмовити.

Крім того, позивач в позові зазначає, що позичені кошти були взяті в інтересах сім`ї на погашення кредиту, ремонт та переобладнання будинку АДРЕСА_1 . При цьому позивач в позові не вказує, що позичені кошти, які є предметом розгляду, використані в інтересах сім`ї. Позивач не використав позичені кошти в інтересах сім`ї на погашення кредиту на придбання будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка зазначає, що згоди на укладення договору позики не надавала. Вказує, що позивач не проводив в період часу з квітня 2007 року по липень 2014 року ремонту чи реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 . Одночасно відповідачка зазначає про те, що якщо б боргові зобов`язання на суму 1 631 440,00 грн. перед ОСОБА_6 , які виникли внаслідок укладення позивачем договорів позики від 23.04.2007, 16.08.2007 року, 18.02.2008, 17.03.2008 року, за якими позивач отримав у борг грошові кошти у розмірі 165 000,00 дол. США, не були враховані при поділі майна подружжя, сторін у справі, то позов не підлягав би задоволенню. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 року з позивача на користь ОСОБА_6 стягнуто 160 000 доларів США, що на той момент було еквівалентно 1631440 грн. На час винесення рішення у справі позивач повернув ОСОБА_6 15000 доларів США. На момент пред`явлення позову про поділ майна подружжя у червні 2014 року, позивач вже знав про наявність боргу й навіть він був стягнутий з нього. Таким чином, позивач мав можливість заявити свої вимоги про поділ боргу в якості вимог про поділ майна подружжя. Шлюб між сторонами розірвано 14.07.2014 року, на підставі рішення Ленінського районного суду від 14.07.2014 року, яке набуло чинність 25.07.2014 року, тобто з цього часу почав перебіг строк позовної давності для поділу майна подружжя, визначений законом в три роки, який на час пред`явлення позову, який розглядається у цій справі, вже сплив, через що відповідач просить застосувати наслідки спливи позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі 02.10.2017 року, тобто з пропуском позовної давності для вимог про поділ боргових зобов`язань, визначених в три роки. Крім того, позивачем не заявлено вимог про визнання боргових зобов`язань на суму 1 631 440,00 грн. перед ОСОБА_6 , які виникли внаслідок укладення позивачем в інтересах сім`ї з договорів позики від 23.04.2007, 16.08.2007 року, 18.02.2008, 17.03.2008 року, за якими позивач отримав у борг грошові кошти у розмірі 165 000,00 дол. США для погашення кредитних зобов`язань перед банком, спільним боргом подружжя. З зазначеної причини не встановлена приналежність цих боргових зобов`язань до сумісної власності подружжя, сторін у справі, й їх поділ між сторонами по 1/2 частини. Крім того, посилається на те, що якщо боргові зобов`язання не враховані при поділі майна подружжя, то в подальшому здійснити це не можливо що закріплює Постанова Верховного Суду від 01.11.2018 року у справі № 205/9626/16-ц (провадження № 61-37796св18). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 року з позивача на користь ОСОБА_6 стягнуто борг у розмірі 1 631 440,00 грн. Саме на цей час встановлені зобов`язання у позивача перед ОСОБА_6 за судовим рішенням в гривнях. Таким чином, цим рішенням змінено валюту зобов`язань за договорами позики, укладеними між позивачем та ОСОБА_6 , а у позивача виник обов`язок повернути ОСОБА_6 гроші у розмірі 1 631 440,00 грн., саме з вищезазначеного судового рішення, через що стягнення 25000 доларів США в доларах США чи в гривневому еквіваленті за курсом на час звернення з цим позовом є безпідставним. Відповідачка просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 1994 року. (т.1 а.с. 10)

14 липня 2014 року рішенням Ленінського районного суду у справі № 334/5167/14-ц шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано. Рішення набрало законної сили 25.07.2014 року. (т.1 а.с.12-13)

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна та стягнення частки сплачених коштів.

ОСОБА_3 укладено договори позики з ОСОБА_6 від 23 квітня 2007 року на суму 50 000 доларів США, 16 липня 2007 року на суму 50 000 доларів США, 18 лютого 2008 року 25 000 доларів США, 17 березня 2008 року 50000 доларів США, на загальну суму 175000 доларів США. Відповідачка не була присутня під час укладання зазначених договорів, та письмової згоди на їх укладення не надавала. (т.1 а.с. 92-103)

Суд звертає увагу, що позивачем в позові зазначено договір позики від 16 серпня 2007 року на суму 50 000 доларів США, однак суду надана копія договору та розписки від 16 липня 2007 року на суму 50 000 доларів США. Копію договору позики та розписки про отримання коштів від 16 серпня 2007 року на суму 50 000 доларів США суду не було надано. (т.1 а.с. 95-97).

Рішенням Ленінського районного суду від 05.05.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто суму боргу за договорами позики від 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року, 17.03.2008 року у розмірі 1 631 440,0 грн. В рішенні зазначено, що ОСОБА_3 повернуто 15 000,0 доларів США. Рішення залишено в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015. (т.1 а.с. 108-109)

06.06.2014 року ОСОБА_3 повернуто ОСОБА_6 борг в розмірі 800 000 грн. (т.1 а.с. 106)

18.05.2015 року рішенням Ленінського районного суду у справі 334/1382/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_10 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено. (т.1 а.с. 107)

Відповідно до наданої довідки АТ «ОТП Банк» від 20.11.2014 року ОСОБА_5 отримала згідно Кредитного договору №ML-200/664/2007 від 05.04.2007 кредит у сумі 160 000,0 доларів США. За період з 05.04.2007 по 17.11.2011 року користування кредитом клієнт сплатила тіло кредиту 160 000,0 доларів США та нараховані відсотки 49 008,38 доларів США.( т.1 а.с. 110-111)

Відповідно до висновку №90/91-17 комплексної судової технічної експертизи документів та експертизи матеріалів документів по цивільній справі №334/6317/15-ц рукописні тексти розміщені в наданих на експертизу оригіналах розписок, виданих від імені ОСОБА_3 датованих 23.04.2007 та 18.02.2008 року, могли бути виконані в один період часу. Рукописні тексти розміщені в наданих на експертизу оригіналах розписок, видраних від імені ОСОБА_3 датованих 16.08.2007 та 17.03.2008 року, могли бути виконані в один період часу. Підписи, які виконані від імені ОСОБА_6 в наданих на експертизу оригіналах розписок, виданих від імені ОСОБА_3 , датованих 23.04.2007, 16.08.2007, 18.02.2008, 17.03.2008 року, могли бути виконані в один період часу. Підписи, які виконані від імені ОСОБА_3 , в наданих на експертизу оригіналах розписок, виданих від імені ОСОБА_3 , датованих 23.04.2007 та 18.02.2008 року, могли бути виконані в один період часу. Підписи, які виконані від імені ОСОБА_3 , в наданих на експертизу оригіналах розписок, виданих від імені ОСОБА_3 , датованих 16.08.2007 та 17.03.2008 року, могли бути виконані в один період часу. (т.1 а.с. 114-132)

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2017 року по цивільній справі №334/6317/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів позики відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.11.2017 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2017 року залишено без змін. (т.1 а.с. 133-137)

07.03.2017 року ОСОБА_3 укладено договори позики з ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_3 отримав позику у розмірі 50 000 доларів США (т.1 а.с. 21-22)

14 березня 2017 року ОСОБА_3 повернув ОСОБА_6 борг у розмірі 50 000 доларів США, про що надана копія розписки від 14.03.2017. (т.1 а.с. 23)

30.01.2019 року Постановою Верховного Суду у справі № 334/5907/14-ц розглянута справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та стягнення коштів, а саме в описовій її частині, встановлено в якості предмету поділу, який визначено ОСОБА_3 , нерухоме й рухоме майно сторін у справі: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , двокімнатна квартира по АДРЕСА_3 , трикімнатна квартира по АДРЕСА_4 , легковий автомобіль «VolkswagenGolf», а також боргові зобов`язання на суму 1 631 440,00 грн. перед ОСОБА_6 , які виникли внаслідок укладення ним в інтересах сім`ї договорів позики від 23 квітня, 16 серпня 2007 року, 18 лютого, 17 березня 2008 року, за якими він отримав у борг грошові кошти у розмірі 165 000,00 дол. США для погашення кредитних зобов`язань перед банком. Посилаючись на вказані обставини, позивач, ОСОБА_3 , у справі № 334/5907/14-ц просив суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя із урахуванням боргових зобов`язань. Нерухоме майно було поділене між сторонами, щодо стягнення грошових коштів Верховний суд в Постанові зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сплаченні ним за час перебування у шлюбі із відповідачем 800 000,00 грн. є його особистою приватною вартістю, то такі кошти слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, а отже вимога позивача про стягнення із відповідача на його користь боргових зобов`язань у розмірі 400 000,00 грн. задоволенню не підлягає. (т.1 а.с. 173-176, 196-202)

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 2-4 ст. 65 СК України встановлено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з`ясовують справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Отже, договір, укладений позивач в інтересах сім`ї, створює обов`язки для відповідачки, якщо кошти, одержані за договором позики, були використане в інтересах сім`ї, і саме це позивач повинен довести в судовому засіданні.

Позивач в позові зазначає, що гроші кошти за договором позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року, 17.03.2008 року, на загальну суму 165000 доларів США, були взяті в інтересах сім`ї на погашення кредиту, ремонт та переобладнання будинку АДРЕСА_1 .

Позивач та його представник не надали доказів, що саме грошові кошти отримані позивачем за вказаними договорами позики використані саме в інтересах сім`ї.

Представник позивача посилався, що Верховний суд у Постанові у справі №334/5907/14-ц від 30.01.2019 року прийшов до висновку, що гроші кошти за договором позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року, 17.03.2008 року, на загальну суму 165000 доларів США, були взяті із метою погашення кредиту по житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 перед Закритим акціонерним банком «ОТП Банк», а також для здійснення переобладнання та ремонту вказаного будинку.

Однак, суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїй Постанові у справі №334/5907/14-ц від 30.01.2019 року, не приходить до висновку, що грошові кошти дійсно були використані в інтересах сім`ї, що потрібно для стягнення з іншого подружжя 1/2 частину боргових зобов`язань, які виникли під час шлюбу в інтересах сім`ї, в силу статті 65 СК України, яка встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

В той же час, відповідачка надала суду докази, що позивач не використав отримані в борг кошти в інтересах сім`ї на погашення кредиту на придбання будинку АДРЕСА_1 .

Кредитний договір № МL -200/664/2007 від 05.04.2007 року, укладений відповідачкою з ПАТ «ОТП-Банк». Цільове призначення кредиту : придбання нерухомого майна, житлового будинку АДРЕСА_1 (ч.1 Кредитного договору).

Відповідно до довідки від 14.11.2014 року з Запорізького регіонального відділення ПАТ «ОТП-Банк» за № 200-5/2138 в період часу з 16.04.2007 року по 17.11.2011 року відповідачка самостійно погашала кредит, який отримала згідно кредитного договору № МL -200/664/2007 від 05.04.2007 року, заборгованості не мала.

Відповідачка під час погашення кредиту, отриманого нею на придбання житлового будинку АДРЕСА_1 , працювала на підприємстві, відповідно до трудової книжки й була зареєстрована як приватний підприємець, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, займаючись медичною практикою згідно ліцензії Міністерства охорони здоров`я України на медичну практику (кардіологія, терапія).

Відповідно до довідки про стан матеріально-технічної бази суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_5 , остання мала свій особистий медичний кабінет з необхідною медичною базою та обладнанням.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_5 як суб`єкта підприємницької діяльності з 2007 року по 2013 рік та довідки про доходи ОСОБА_5 як працівника КЗ «Госпіталь ветеранів війни» Запорізької обласної ради на посаді лікаря-терапевта приймального відділення з 2006 по 2011 роки, остання мала самостійний дохід в зазначений період.

Відповідачка мала досить вагомі депозитні вклади в 2007 та 2009 роки, відповідно до довідки з АТ «ОТП Банк» за № 200/5/1305 від 21.11.2016 року, з якої встановлюється, що за ОСОБА_5 рахувалися депозити за договором 200/737/07 від 22.03.2007 року на початкову суму 55501,00 доларів США та за договором 212/418/09 від 07.09.2009 року на початкову суму 3000 доларів США й тільки станом на 21.11.2016 року вкладні рахунки закриті.

Крім того, на підтвердження того факту, що за грошові кошти відповідачки був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 й гроші, отримані позивачем, які є предметом спору, не були витрачені в інтересах сім`ї, суд враховує висновок мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду у справі № 334/1382/15-ц від 18.05.2015 року, учасниками якого були сторони у справі, відповідно до якого: «Із наданих матеріалів справи копій боргових розписок (оригінали розписок зберігаються в матеріалах справи № 2/1509/2015) вбачається, що договір позики був укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 в присутності свідка сестри ОСОБА_3 . Відповідачка, ОСОБА_5 не була стороною договорів, якихось інших даних про те, що відповідачці було відомо про неодноразові позики її чоловіка, представником позивача не надано.» Таким чином, з рішення у справі № 334/1382/15-ц від 18.05.2015 року встановлено, що відповідачка не знала про укладені договори займу, тобто їй не було відомо, щоб саме ці гроші були витрачені в інтересах сім`ї.

Одночасно на підтвердження того, що позивач не проводив в період часу з квітня 2007 року по липень 2014 року ремонту чи реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідачкою надано довідку з ТОВ «ЗМБТІ» за № 666 від 24.09.2020 року, яка була надана як відповідь на адвокатський запит від 21.09.2020 року, що перепланування, ремонт або реконструкція житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2007 року по липень 2014 рік не проводилися.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , заперечували факт проведення реконструкції чи ремонту житлового будинку АДРЕСА_1 та відсутність в цьому потреби, так як зазначений будинок був придбаний в стані, який не потребував будь-якого ремонту чи реконструкції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що гроші кошти за договорами займу укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 23.04.2007, 16.08.2007, 1802.2008, 17.03.2008 року, на загальну суму 165000 доларів США, які були отримані позивачем із зазначенням в договорі займу метою погашення кредиту АТ «ОТП Банк» за договором № МL -200/664/2007 від 05.04.2007 року та ремонту та переобладнання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не були витрачені в інтересах сім`ї на погашення кредиту за житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 перед АТ «ОТП Банк», а також не були витрачені на ремонт та переобладнання будинку АДРЕСА_1 .

Оцінивши досліджені докази, суд вважає, що договори позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_13 від 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року, 17.03.2008 року, на загальну суму 165000 доларів США, укладені позивачем в інтересах сім`ї, не створюють обов`язки для відповідачки як колишнього подружжя, так як грошові кошти за цими договорами ОСОБА_3 не використані в інтересах сім`ї, а тому відповідно до ч.4 ст.65 СК України такі боргові зобов`язання не створюють обов`язки для другого з подружжя ОСОБА_5 .

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 03.05.2018 р. у справі №639/7335/15-ц, де Верховний Суд зазначив, що «тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той із подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір уклав другий із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дає змогу кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).»

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 року у справі № 372/1558/16-ц вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що наявна в матеріалах справи розписка не дає підстав для висновку, що договір позики укладено в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, оскільки доказів про надання дружиною згоди на укладення договору позики, як і доказів про те, що вона знала про існування такого договору та про придбання спірних будинку й земельної ділянки за одержані в борг за розпискою грошові кошти, не надано.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 08.04.2020 року у справі № 361/7130/15-ц, де зазначено: «Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з`ясовують справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Апеляційний суд не звернув уваги на те, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що отримані за спірним договором позики кошти було використано в інтересах сім`ї, а саме на будівництво житлового будинку. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший із подружжя в письмовій формі згоду на укладення договору позики».

У постанові від 24.11.2021 р. у справі №675/347/18-ц Верховний Суд зазначив, що «вирішуючи спір, суди виходили з того, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, що отримані кошти за договором позики від 30.09.2011 року використані ним за призначенням, на придбання автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», тобто витрачені в інтересах сім`ї. Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання вказаного транспортного засобу та про обізнаність ОСОБА_1 про існування такої позики.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що договір позики укладений ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, за відсутності письмової згоди його дружини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поділу боргових зобов`язань, що виникли на підставі вказаного договору позики.»

Такі ж правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 28.08.2019 року справа № 638/20603/16, від 08.04.2020 року справа № 361/7130/15-ц, та від 21.07.2021 року у справі №361/5840/19.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про використання ним отриманих у борг грошових коштів за договорами позики в інтересах сім`ї, а саме, що дані кошти були витрачені на погашення кредиту, на ремонт та реконструкцію будинку АДРЕСА_1 , а також, що ОСОБА_5 знала про укладання таких договорів позики та давала згоду на укладення таких договорів, тому така заборгованість не є об`єктом спільної сумісної власності в розумінні частини четвертої статті 65 СК України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що кошти, отримані за договорами позики, були витрачені на потреби сім`ї, а саме на погашення кредиту, на ремонт та реконструкцію будинку АДРЕСА_1 .

У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 80, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення солідарних боргових зобов`язань у порядку регресу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення суду буде складено 28.01.2022 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.