Головуючий у І інстанції Тандир О.В.
Провадження №22-ц/824/4922/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року у справі за скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного Ігоря Михайловича про закінчення виконавчого провадження №57575997, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця ОСОБА_3 від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 57575997, яка була постановлена приватним виконавцем на підставі ухвали Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року, якою за заявою ОСОБА_1 було визнано такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи, видані 01.03.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник посилався на те, що оскаржувана постанова є передчасною та незаконною, оскільки ухвала суду першої інстанції, якою визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, заявником оскаржена та остаточного рішення по ній не ухвалено. Крім того, рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є чинним, не скасованим, та станом на час закриття виконавчого провадження не виконаним. Таким чином, закінчення виконавчого провадження при діючому судовому рішенні відбулось у незаконний, протиправний спосіб і спрямоване виключно на неотримання заявником належних йому від боржника коштів.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_2 просив визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 57575997, де боржником є ОСОБА_1 , з виконання виконавчого листа Макарівського районного суду Київської області № 370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року скаргу задоволено.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного І.М. від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 57575997 - скасовано.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до того ж суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції від 05 лютого 2021 року боржник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні скарги на постанову приватного виконавця.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався на те, що при винесенні оскаржуваного рішення Макарівський районний суд Київської області порушив права ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, статтю 6 Конвенції, принцип «справедливого судового розгляду» та принцип «істотної незручності», оскільки відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, не зважаючи на поважність зазначених у ньому причин.

Крім того, ОСОБА_2 подав скаргу на постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження ще задовго до винесення Київським апеляційним судом постанови про скасування ухвали суду першої інстанції від 30.07.2020 року і у скарзі ОСОБА_2 зазначені зовсім інші підстави для скасування постанови приватного виконавця, ніж ті, якими керувався суд, задовольняючи його скаргу та скасовуючи постанову.

У відзиві, що надійшов від ФОП ОСОБА_2 , останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року - без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Щелков П.С. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року задоволено позов ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Каміла» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі недійсним також відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в частині позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення вищевказаних грошових коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно на користь ФОП ОСОБА_2 . У задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовлено. У решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення місцевого та апеляційного судів залишено без змін.

В подальшому, на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року було видано, зокрема, виконавчий лист №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 4 192 000,00 грн.

14.03.2018 року приватним виконавцем Наконечним І.М. було відкрито виконавче провадження №57575997 за вказаним виконавчим листом.

20.07.2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області було зупинено виконання виконавчого листа №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 4 192 000,00 грн., до розгляду судом питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

21.07.2020 року приватний виконавець Наконечний І.М. на підставі вищезазначеної ухвали суду зупинив вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

30.07.2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 4 192 000,00 грн.

14.08.2020 року до приватного виконавця звернувся представник боржника із заявою про закриття виконавчих проваджень, посилаючись на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року.

17.08.2020 року приватний виконавець Наконечний І.М. виніс постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Постановою приватного виконавця Наконечного І.М. від 17.08.2020 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 4 192 000,00 грн.

Також встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року №370/1226/15-ц ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, скасовано. Скасовано також постанову Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року про залишення зазначеної ухвали без змін. Ухвалено по справі нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що підставою винесення приватним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження була ухвала суду про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа у справі №370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів, яка, однак, була скасована постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. Тобто, судове рішення, на підставі якого закінчене виконавче провадження, скасоване, отже не може створювати юридичних наслідків, відповідно відпали підстави, що зумовили закінчення виконавчого провадження, тому воно підлягає продовженню, а постанова приватного виконавця - скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду Макарівським районним судом Київської області скарги ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, правова підстава її постановлення виконавцем відпала, оскільки апеляційним судом була скасована ухвала суду про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. Відтак, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про протиправність постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 17.08.2020 року та її скасування, оскільки наявність постанови за умови скасування правової підстави її винесення суперечить вимогам закону та порушує право заявника ОСОБА_2 на виконання ухваленого на його користь чинного судового рішення, гарантоване йому Конституцією України та Конвенцією з прав людини та основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, про розгляд судом справи за відсутності його представника, порушення принципу «справедливого судового розгляду» та «істотної незручності», колегією суддів відхиляються, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Щелков П.С. був присутній в суді апеляційної інстанції та надав апеляційному суду свої пояснення як з приводу підстав для скасування оскаржуваної ним ухвали, так і з приводу доводів заявника ОСОБА_2 , викладених у скарзі. Крім того, порушення судом норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого апеляційним судом при перевірці обґрунтованості рішення суду встановлено не було.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає, що правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги боржника цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, Київськийапеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: