Провадження № 2/947/108/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Салтан Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Месропянцева О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на житлову квартиру,-
08.12.2021 року позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю одного з подружжя - дружини ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вказана квартира була придбана у шлюбі, проте за її особисті кошти.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В..
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу його проживання, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні надали показання, відповідно до яких повідомили, що вони знайомі з подружжям ще з часів навчання у ВУЗі, спочатку подружжя проживало у гуртожитку, а потім батьки позивачки надали їй кошти для придбання квартири, після розлучення відповідач з`їхав з квартири, а позивачка продовжила проживати з дітьми у своїй квартирі .
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивач та показання свідків, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 03 листопада 1990 року позивачка, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 , про що Відділом ЗАГСа Малиновського райвиконкому м. Одеси зроблено відповідний актовий запис за № 1141.
. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано.
За час знаходження в шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору № 99.11-1640 від 25 листопада 1999 року, зареєстрованого на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості. Цей договір зареєстровано у ОМБТІ та РОН 08 грудня 1999 року - 9 дом.к, стр.177, реєстр 414.
Вартість квартири склала 9300 гривень, які подарували позивачці її батьки, що підтверджується договором дарування від 20.11.1999 року та показаннями свідків.
Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Cтатус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:
1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа №6-399-цс17).
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Враховуючи викладене та беручи до уваги, що квартиру позивач придбав за особисті кошти які він отримав від реалізації іншої належної йому квартири, що не заперечується відповідачкою вона є його особистою приватною власністю відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 392, 717 ЦК України, ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89,141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на житлову квартиру - задовольнити повністю.
Визнати житлову квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю одного з подружжя - дружини ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення буде виготовлено 17.06.2022 року.
Суддя Салтан Л. В.