Справа № 210/492/22
Провадження № 2/210/935/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 червня 2022 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 28.06.2021 року приблизно о 11:50 годині, перебуваючи у магазині ТОВ «АТБ - Маркет», котрий розташований за адресою: місто Кривий Ріг, Металургійний район, вулиця Соборності, буд. 29П, де громадянин ОСОБА_2 , знаходячись біля касової зони вищевказаного магазину, де в той же час знаходився ОСОБА_1 . Під час того, як ОСОБА_1 перебував у касовій зоні, де донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у фірмовому візку для здійснення покупок, у якому облаштоване місце для дітей, відштовхнулась обома руками від касового апарату, внаслідок чого візок накотився та зачепив ОСОБА_1 що обурило останнього.Після чого між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт та словесна перепалка, під час якої ОСОБА_2 було завдано декілька ударів по голові та обличчю ОСОБА_1 .

Зазначені тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичного експерта № 935 від 09.07.2021 року виданого експертом ОСОБА_3 відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають короткочасний розлад здоров`я, понад шість днів, але не більше трьох тижнів. ОСОБА_1 було визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000204, та допитано стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України, вчиненого ОСОБА_2 .

26.07.2021 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.08.2021р. відповідача по справі ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального проступку та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850.00 грн.

Ухвалою суду від 04.02.2022 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою по м-н Горняцький, 5/28, яке повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Станом на 08.06.2022 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.06.2021 гр. ОСОБА_2 , перебував у магази ні ТОВ «АТБ - Маркет» котрий розташований за адресою: місто Кривий Ріг, Металургійний район, вулиця Соборності, 29П. Приблизно о 11 годині 50 хвилин гр. ОСОБА_2 знаходився біля касової зони вищевказаного магазину, де в той же час перебував потерпілий гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час того як останні перебували в касовій зоні, малолітня донька гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у фірмовому візку для здійснення покупок, у якому облаштоване місце для дітей, відштовхнулась обома руками від касового апарату, внаслідок чого візок покотився та зачепив гр. ОСОБА_1 , що обурило останнього. Після чого між гр. ОСОБА_2 виник конфлікт та словесна перепалка, під час якої останній завдав декілька ударів руками по голові та обличчю потерпілому, внаслідок чого гр. ОСОБА_1 , згідно з висновком експерта про проведення судово - медичної експертизи №935 від 09.07.2021 року, отримав легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я, (понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів). Зазначені обставини підтверджуються вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.08.2021 р. по справі №210/4077/21 (провадження №1-кп/210/617/21), який набрав законної сили 20.09. 2021 року (а.с. 5).

Згідно з висновком експерта про проведення судово - медичної експертизи №935 від 09.07.2021 року, ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я, (понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів). П.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. (а.с.6).

Як вбачається з висновка експерта про проведення судово - медичної експертизи №935 від 09.07.2021 року, ОСОБА_1 28.06.2021 року о 13.50год. був оглянутий лікарем, де йому було встановлено діагноз: "Ушиблено-рваная рана головы. Осадения мягких тканей лица. Травма 28.06.2021года в 12.00 часов бытовая (криминальная) (а.с.6 -зворот).

В момент отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Все це викликає в ОСОБА_1 душевні хвилювання та моральні страждання, які не загоюються. Завдану моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп., виходячи з тих міркувань, що ця сума хоча б якось допоможе йому відшкодувати моральні страждання. Крім того, як зазначає позивач в позові, до сьогоднішнього дня ОСОБА_2 навіть не вибачився перед ОСОБА_1 , ані копійки не відшкодував шкоди витраченої на лікування. Вже тривалий час ОСОБА_1 вимушений присвячувати своє життя не рідним та близьким, а ходити по правоохоронним органам, до суду, щоб відстоювати свої грубо знівечені права.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як передбачає ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до п. 3 Постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з`ясувавши всі обставини по справі, зважаючи на те, що вина відповідача ОСОБА_2 у заподіянні потерпілому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень є доведеною та доказуванню не підлягає, а позивачем підтверджені моральні страждання від кримінального правопорушення та обґрунтовано завдання фізичного болю та моральних страждань, що не було спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

На підтвердження факту надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги позивач надав копію договору про надання правової допомоги №29/06/21/3 від 29 червня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Новак А.М., ордер серії АЕ № 1077284 від 29 червня 2021 року на надання правничої (правової) допомоги, акт №02 прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №29/06/21/3 від 29 червня 2021 року, квитанцію №02 від 30 грудня 2021 року на суму 15000,00 грн. (а.с. 7-10).

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, однак, у розмірі 5 000,00 грн., що буде цілком відповідати критерію реальності наданих адвокатських послуг, складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141,142,247, 258-259, 263-265,273, 354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ) 30 000, 00 грн. (тридцять тисяч гривень ) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь потерпілого ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ) понесені витрати на правничу допомогу в сумі 5 000, 00 (п`ять тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко