Ухвала

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 757/57487/20

провадження № 61-4962ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва

від 19 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 23 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання правочинів недійсними.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання укладених з ОСОБА_1 договорів, що були розірвані після 18 червня 2020 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року змінено, викладено абзац перший та другий його резолютивної частини в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання укладеного з ОСОБА_1 договору № Ф-86/18 від 13 березня 2018 року про відкриття рахунку у цінних паперах № НОМЕР_1 та укладених на його підставі договорів банківського обслуговування.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва

від 19 липня 2021 року - залишено без змін.

03 червня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк», засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга на вищевказані судові рішення надійшла з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року отримано представником заявника 04 травня 2022 року, що підтверджується наданими до касаційної скарги доказами.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

За частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14,

від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6356/19, від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, від 15 жовтня 2019 року у справі № 908/1090/18, від 29 квітня 2021 року у справі № 920/1111/19, від 15 липня 2021 року у справі № 910/19256/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 922/2013/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19.

Також у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема:

- частин 6, 19 статті 11 та частини 1 статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у редакції з 20 квітня

2020 року в контексті того чи покладають вказані норми на клієнта обов`язок (через уповноваженого представника) надати відповідь на запит суб`єкта первинного фінансовоо моніторингу або такий обов`язок може бути виконаний третьою особою, що не є представником клієнта;

- частини 1 статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» щодо виникнення у суб`єкта фінансового моніторингу обов`язку розірвати ділові відносини з клієнтом за умови ненадання клієнтом витребуваних банком інформації та документів необхідних для здійснення заходів належної перевірки за умови отримання таких відомостей з інших джерел або від інших осіб та чи можливе настання відповідальності суб`єкта фінансового моніторингу за такі дії на підставі пункту 2 статті 32 вказаного Закону;

- частини 6 статті 7, частини 2 статті 8, частин 2, 6 статті 11 та частини 1 статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зокрема чи свідчить ненадання клієнтом (його) представником відомостей, необхідних для здійснення неналежної перевірки та витребування суб`єктом фінансового моніторингу про неможливість виконувати визначені цим Законом обов`язки та мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією та чи є це підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого рівня ризику та розірвання ділових відносин.

Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначає, що суд апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, які могли мати значення для правильного вирішення справи та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що унеможливило встановлення дійсних фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду

від 23 лютого 2022 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Печерського районного суду міста Києва цивільну справу № 757/57487/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська