ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/190/21

Головуючий у першій інстанції - Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/518/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 у розмірі 54 684,71 грн та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.06.2011, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно умов договору останньому відкрито кредитний рахунок, встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 37 000 грн, для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну картку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в порушення умов кредитного договору, ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 54 684,71 грн, яка складається з:

51 196,69 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

51 196,69 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

3 488,02 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10.06.2011 у розмірі 54 684,71 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 2 102 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову, посилаючись на неповне дослідження всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на час розгляду справи у суді відсутній предмет спору, так як заборгованість по кредитному договору погашається в добровільному порядку шляхом автоматичного списання коштів з його пенсійного рахунку на погашення простроченої заборгованості, щомісячно в сумі 967 грн.

Заявник зазначає, що станом на 22.12.2021 року заборгованість по кредитному договору становить 43313,26 грн, а не 51196,96 грн, яка стягнута судом, вказані обставини свідчать щонайменше про зменшення розміру суми заборгованості.

Вказує, що судом першої інстанції було помилково надіслано на його адресу позовну заяву та додатки до неї, де в якості відповідача зазначений ОСОБА_2 . Судом проігнороване заявлене клопотання про усунення зазначеного недоліку шляхом направлення на його адресу належного позову з відповідними додатками.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» просить відхили апеляційну скаргу відповідача, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам процесуального закону.

Банк зазначає, що при укладенні Договору про надання банківських послуг сторонами були письмово погоджені все істотні умови кредитування, зокрема визначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами - 2,5 % на місяць (30% річних). Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, договір не оспорював, власних розрахунків не надавав.

Указує, що фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_1 .

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору, відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, Універсальна голд», а тому оскільки фактично отримані кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом зі сплатою відсотків у розмірі 54684,71грн.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 10.06.2011 з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримав кредитну картку «Універсальна» (а.с. 19).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зазначено, що своїм підписом він підтверджує факт оформлення повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Він погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

09.06.2011 ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено порядок та строки нарахування та сплати процентів, комісій, штрафів (а.с. 20).

Відповідно до довідки Банку ОСОБА_1 були видані кредитні картки: № НОМЕР_1 - дата відкриття 09.06.2011, термін дії до 05/15, № НОМЕР_2 - дата відкриття 21.05.2015, термін дії до 08/18, № НОМЕР_3 - дата відкриття 31.03.2017, термін дії до 03/21, № НОМЕР_4 - дата відкриття 04.08.2017, термін дії до 07/21, № НОМЕР_5 - дата відкриття 01.02.2019, термін дії до 10/22, № НОМЕР_6 - дата відкриття 13.06.2019, термін дії до 03/23 (а.с. 17).

Згідно з довідкою Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 : 09.06.2011 - старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , встановлено кредитний ліміт в сумі 5000 грн, 09.06.2011 зменшено кредитний ліміт до 300 грн, 31.07.2014 збільшено кредитний ліміт до 6 000 грн, 11.07.2016 збільшено кредитний ліміт до 10 000 грн, 29.05.2017 збільшено кредитний ліміт до 14 000 грн, 08.11.2017 збільшено кредитний ліміт до 25 000 грн, 31.10.2018 збільшено кредитний ліміт до 27 000 грн, 22.02.2019 збільшено кредитний ліміт до 34 000 грн, 12.04.2019 збільшено кредитний ліміт до 37 000 грн, 13.06.2019 зменшено кредитний ліміт до 37 000 грн, 03.04.2020 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с. 18).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 станом на 04.11.2020 за період з 09.06.2011 по 22.10.2020 вбачається, що 09.06.2011 було встановлено кредитний ліміт в сумі 5 000 грн, який в подальшому було збільшено до 37 000 грн, відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав наявну заборгованість, однак належним чином зобов`язань щодо їх повернення не виконував (а.с. 55-73).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором від 10.06.2011 станом на 02.11.2020 загальний розмір заборгованості становить 54684,71 грн, з яких:

51 196,69 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

51 196,69 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

3 488,02 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн - нарахована пеня;

0,00 грн - нараховано комісії (а.с. 15-16).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2011 з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої отримав кредитну картку «Універсальна».

09.06.2011 ОСОБА_1 також підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду».

Підписана відповідачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру процентної ставки - 2,5% в місяць, порядку нарахування та сплати процентів, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування пені та штрафу (а.с. 20).

Тобто, між сторонами досягнуто згоди з усіх умов кредитного договору, договір укладений у формі встановленій законом (письмовій) та волевиявлення сторін по справі було вільним.

З наданої позивачем виписки з рахунку убачається, що ОСОБА_1 користувався карткою, разом з тим, не виконав своїх зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідив подані сторонами доказам, дав їм правильну оцінку, та дійшов вірного висновку про доведеність банком факту існування між сторонами кредитних правовідносин. Встановивши, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 54 684,71 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 посилався на відсутність предмета спору, оскільки заборгованість по кредитному договору погашається в добровільному порядку, шляхом автоматичного списання коштів Банком з його пенсійного рахунку.

Разом з тим, самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення простроченої заборгованості за кредитним договором не свідчить про добровільність погашення кредитної заборгованості відповідачем та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості в судовому порядку.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано альтернативного, наданого позивачем, розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок, а відтак колегія суддів вважає доведеним, що станом на 02.11.2020 відповідач має заборгованість за кредитним договором 54684,71 грн.

При цьому виписка, яка додана відповідачем до апеляційної скарги сформована за період з 01.01.2021 по 18.01.2022 та не стосується спірного періоду, за який стягується заборгованість за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було помилково направлено на адресу відповідача позовну заяву з додатками, яка стосувалася іншої особи, не вливають на законність рішення суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко