КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №755/6255/21 Головуючий у 1 інстанції: Галаган В.І.

Провадження №22-ц/824/495/2022 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

22 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року в справі за скаргоюОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Арійончик К.В. у нездійсненні перерахунку аліментів за лютий 2020 року в частині суми аліментів, яка підлягає стягненню в сумі 4 111 грн 75 коп.;

- визнати правильним у частині «сума аліментів, яка підлягає стягненню» за лютий 2020 року суму 1 788 грн 25 коп. відповідно до 1/4 частини середньої заробітної плати за 1 квартал 2020 року Дрогобицького району Львівської області та в зв`язку з цим вважати вірним та затвердити проект розрахунку заборгованості по аліментам з лютого 2020 року по січень 2021 року.

В обґрунтування вимог скарги посилався на те, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ м. Київ з березня 2020 року по лютий 2021 року перебувало виконавче провадження №56038853 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року по справі №755/22470/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06 січня 2021 року, не погодившись із розрахунком заборгованості по аліментам від 16 грудня 2020 року за 02.2020-12.2020, що був складений державним виконавцем Андрійончик К.М., ним до виконавчої служби був направлений лист №55, в якому він зазначив вимогу перерахувати заборгованість за лютий 2020 року у зв`язку з тим, що у лютому 2020 року він не працював, тому сума аліментів за лютий 2020 року мала б вираховуватись від середньої зарплати по місцевості, де раніше знаходилось виконавче провадження, а саме, відповідно до середньої зарплати за 1 квартал 2020 року Дрогобицького району Львівської області, яка згідно з офіційних статистичних даних складала 7 153 грн на місяць.

Таким чином, сума аліментів, яка підлягала стягненню за лютий 2020 року, мала б складати 1 788 грн 25 коп. (

15 лютого 2021 року з виконавчої служби йому надійшов лист, до якого був долучений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 04 лютого 2021 року, але сума аліментів за лютий 2020 року так і залишилась на рівні 4 111 грн 75 коп., враховуючи середню зарплату за лютий 2020 року на рівні 16 447 грн.

У лютому 2021 року отримувач аліментів ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення пені на нараховані аліменти.

04 лютого 2021 року вищевказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на дії державного виконавця залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким перерахувати суму аліментів, яка підлягала стягненню за лютий 2020 року відповідно до вимог його первинної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що заборгованість по аліментах він сплатив не добровільно, а під тиском примусового виконання судового рішення та внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця Арійончик К.В.

Щодо процесуальних строків звернення зі скаргою зазначає, що він очікував відповідь на його листи із проханням перерахунку аліментів та скаргу написав одразу після отримання останнього. Крім того, його скарга не була направлена на постанову виконавця, в якій прописана норма скарження, а на розрахунок виконавця, що може бути змінений в часі, а норми оскарження на ньому не прописані, тому логічним було б спочатку звернутись до виконавчої служби, а потім до суду.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що ОСОБА_1 приховав власність на дві квартири у м. Києві, у серпні 2016 року звільнився з роботи, тому сплачував як безробітний по регіону Могилів-Подільський та Дрогобицький район, але не по м. Києві.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

ОСОБА_1 на адресу суду була направлена заява про проведення засідання у відсутність особи, яка бере участь у справі, в якій він зазначив, що процесуальні права, визначені ЦПК України, йому відомі та зрозумілі, складу суду він довіряє та відводів немає, проти розгляду справи у відсутність сторін та відсутність інших учасників процесу не заперечує.

ОСОБА_2 також подала заяву про проведення судового засідання у її відсутність, ухвалу суду першої інстанції підтримує повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою від 11 березня 2020 року Дніпровським РВ ДВС у м. Києві було відкрито виконавче провадження №56038853 на підставі виконавчого листа № 755/22470/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 26 лютого 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.10 )

За даними довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року становить 5 575 грн 33 коп. (а.с. 6-7)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року у справі №755/639/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, яка набрала законної сили, встановлено, що 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок Дніпровського РВ ДВС м. Києва заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5 600 грн, що підтверджено меморіальним ордером №МВ82794575 від 17 грудня 2020 року, про що листом від 17 грудня 2020 року вих. №51 ОСОБА_1 повідомив Дніпровський РВ ДВС м. Києва. (а.с. 103-111)

Листом від 06 січня 2021 року №55 ОСОБА_1 повідомив начальника Дніпровського РВ ДВС в м. Києві про свою незгоду із нарахуванням заборгованості по аліментам за період з лютого 2020 року по січень 2021 року та звернувся з проханням перерахувати заборгованість. (а.с. 8-9)

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявник ОСОБА_1 , ознайомившись із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, складеним державним виконавцем 16 грудня 2020 року, та сплативши нараховану заборгованість у повному обсязі 17 грудня 2021 року її визнав.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції прийшов до висновку про пропуск скаржником десятиденного строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 449 ЦПК України скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Положеннями ч. 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII встановлено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права та свободи.

Десятиденний строк для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця встановлений також статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, чинного на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, чинного на момент звернення заявника до суду зі скаргою.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові. (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19)

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження у порядку ст. 447 ЦПК України 07 квітня 2021 року звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця у нездійсненні перерахунку аліментів за лютий 2020 року, що зазначений у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16 грудня 2020 року, зазначивши, що він розпочав процедуру досудового урегулювання спору 06 січня 2021 року, яку не було врегульовано, що стало підставою звернення з даною скаргою до суду 07 квітня 2021 року.

Разом з тим, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року у справі №755/639/21 скаржник ОСОБА_1 , звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця зазначив, що 16 грудня 2020 року державним виконавцем Арійончик К.В. йому повідомлено про наявність у нього заборгованості по аліментам станом на 01 грудня 2020 року у розмірі 5 575 грн 33 коп., а 17 грудня 2020 року він сплатив зазначену суму боргу, про що листом від 17 грудня 2020 року повідомив державному виконавцеві.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_1 був обізнаним про складення державним виконавцем оспорюваного ним у даному провадженні розрахунку заборгованості 16 грудня 2020 року, погодившись із сумою заборгованості, яка була ним сплачена 17 грудня 2020 року.

Встановлено, що до виконавчої служби із заявою про здійснення перерахунку заборгованості ОСОБА_1 звернувся 06 січня 2021 року, а до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості звернувся 07 квітня 2021 року, тобто із пропуском процесуального строку на оскарження розрахунку заборгованості державного виконавця.

Клопотання про поновлення строку на оскарження дій/бездіяльності державного щодо складання розрахунку заборгованості від 16 грудня 2020 року не подавав, доказів поважності причин пропуску строку не надав.

Судом першої інстанції було вірно враховано правовий висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19, відповідно до якого: «Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові.»

Доводи апелянта щодо не пропущення ним строків апеляційний суд відхиляє, оскільки очікування апелянтом відповіді на його листи із проханням перерахунку аліментів не перериває строків на подання скарг на дії державного виконавця.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко