Провадження № 22-ц/812/489/22 Головуючий суду першої інстанції Щербина С.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Миколаїв Справа 487/261/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Темнікової В.І., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Ковальському Є.В.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2022 року, постановлену під головуванням судді Щербини С.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 … про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи заяви обґрунтовано тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по цивільній справі № 487/261/16-ц в солідарному порядку було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 595 180 грн 13 коп. Рішення суду набрало законної сили 22 лютого 2016 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по цивільній справі № 487/1626/20-ц, за ОСОБА_3 було визнано право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка до цього належала на праві власності ОСОБА_4 , в рахунок заборгованості в сумі 959 180 грн 13 коп., стягнутої на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року, по справі № 487/261/16-ц.

Також рішенням цього ж суду від 13 липня 2017 року по цивільній справі № 487/3573/17, в рамках вказаної вище заборгованості було визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка до цього належала на праві власності ОСОБА_1 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 березня 2021 року по справі № 487/3573/17, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2017 року було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частку квартири.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2021 року по справі № 487/261/16-ц, було поновлення строк пред`явлення виконавчого листа для виконання, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 595 180 грн 13 коп.

У подальшому, вказаний виконавчий лист, було пред`явлено ОСОБА_3 для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д.

В ході примусового виконавчого провадження № 65486127, державним виконавцем було реалізовано приналежну ОСОБА_1 на праві власності Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 за 180 820 грн.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 в рахунок заборгованості в сумі 595 180 грн 13 коп. отримала у власність Ѕ частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , а також отримала кошти, виручені від продажу приналежної ОСОБА_1 на праві власності Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , приватний виконавець продовжує виконувати виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва по справі № 487/261/16-ц про стягнення заборгованості в сумі 595 180 грн 13 коп.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва від 25 березня 2021 року по справі № 487/261/16-ц таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що з огляду на часткове погашення заборгованості в сумі 442 820 грн рішення суду від 09 лютого 2016 року по справі № 487/261/16-ц на сьогоднішній день в повному обсязі не виконано, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа № 487/261/16-ц таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , через свого представника, подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила її скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви в повному обсязі.

Мотивована апеляційна скарга тим, що враховуючи викладені в заяві ОСОБА_1 обставини та зміст частини 2 статті 423 ЦПК України, виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва по справі № 487/261/16-ц, про стягнення заборгованості в сумі 595 180,13 грн, є таким, що не підлягає виконанню.

Приватний виконавець виконує виконавчий лист про стягнення з боржника 595 180,13 грн, виданий для примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по цивільній справі № 487/261/16-ц.

В ході примусового виконавчого провадження, з електронних торгів, приватним виконавцем була реалізована1/2 частка квартири АДРЕСА_1 за 180 882 грн. Таким чином, приватний виконавець продовжує виконувати виконавчий лист і вважає, що сума заборгованості за ним складає 595 180,13 грн - 180 882 грн = 414 298,04 грн. При цьому виконавець безпідставно не враховує, що за стягувачем, у рахунок заборгованості, на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по іншій цивільній справі № 487/1626/20-ц, залишилась ще Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 , якою остання розпорядилась на свій розсуд.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, адже обов`язок боржника частково відсутній, у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду про стягнення боргу, шляхом передачі Ѕ частки квартири у власність стягувача, в рахунок боргу, на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по справі № 487/1626/20-ц.

На день слухання справи від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомленні судом належним чином про дату час та місце розгляду справи. При цьому від представника боржника ОСОБА_4 - адвоката Рехлецького Р.В. надійшла заява про слухання справи без його участі. З урахуванням цих обставин суд апеляційної інстанції допустив розгляд справи без учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по справі №487/261/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 595 180,13 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 22 лютого 2016 року.

25 березня 2021 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 487/261/16-ц. Ухвалою суду м. Миколаєва від 19 квітня 2021 року поновлено пропущений строк для пред`явлення даного виконавчого листа до виконання.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2017 року по справі № 487/3573/17 визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Однак, постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 березня 2021 року дане рішення скасовано з ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2020 року по справі № 487/1626/20 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Дане рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 01 листопада 2021 року, № 1409, Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 продала (належну їй на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2020 року по справі № 487/1626/20) Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 за 262 000,00 грн.

В межах виконавчого провадження № 65486127 з примусового виконання виконавчого листа № 487/261/16-ц було реалізовано Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 , за 180 820 грн.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судове рішення може виконуватися добровільно особою, на яку покладено його виконання, а якщо особа добровільно не виконує рішення, воно має бути виконано в примусовому порядку.

За загальним правилом, рішення суду виконується після набрання ним законної сили. Особа може виконати рішення суду добровільно:

- з моменту набрання рішенням суду законної сили;

- до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі винайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Обґрунтовуючи свої вимоги, боржник у заяві зазначала, що Приватний виконавець виконує виконавчий лист про стягнення з боржника 595 180,13 грн, виданий для примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по цивільній справі № 487/261/16-ц.

В ході примусового виконавчого провадження, з електронних торгів, приватним виконавцем була реалізована1/2 частка квартири АДРЕСА_1 за 180 882 грн. Таким чином, приватний виконавець продовжує виконувати виконавчий лист і вважає, що сума заборгованості за ним складає 595 180,13 грн - 180 882 грн = 414 298,04 грн. При цьому виконавець безпідставно не враховує, що за стягувачем, у рахунок заборгованості, на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по іншій цивільній справі № 487/1626/20-ц, залишилась ще Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 , якою остання розпорядилась на свій розсуд.

Отже, станом на час звернення заявника до суду 01 листопада 2021 року судове рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу виконується примусово приватним виконавцем за заявою стягувача.

Приписами частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особу - також про зміну місця роботи.

З матеріалів справи не встановлено відповідними письмовими доказами, що боржник ОСОБА_1 , ні стягувач ОСОБА_3 не повідомляли приватного виконавця про те, що за стягувачем, у рахунок заборгованості відповідно до судового рішення стягувачу була передана Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 .

За такого, аналізуючи вищевказані норми та встановлені обставини суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що добровільність виконання судового рішення боржником має місце тільки до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, не є обов`язковою умовою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Аргументи скарги про те, що у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду про стягнення боргу, шляхом передачі Ѕ частки квартири у власність стягувача, в рахунок боргу, на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року по справі № 487/1626/20-ц є неприйнятними, з огляду на те, у даному випадку частку свого майна передавав боржник ОСОБА_4 , виконавче провадження було відкрито відносно боржника ОСОБА_1 , яка відповідно до рішення суду несе солідарний обов`язок з ОСОБА_4 щодо повернення грошового боргу ОСОБА_3 . Отже питання щодо обрахування суми повернутого боргу з урахуванням обов`язків іншим боржником вирішується в рамках виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що на час звернення ОСОБА_1 до суду відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 25 березня 2021 року по справі № 487/261/16-ц таким, що не підлягає виконанню

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, порушення судом вимог процесуального права та не правильне застосування судом норм матеріального права судом апеляційної інстанції при перевірці оскарженого судового рішення не встановлено.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Темнікова

Ж.М. Яворська