ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 січня 2022 року

м. Харків

справа № 953/12011/20

провадження № 22-ц/818/1127/22

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: керівник Дергачівської місцевої прокуратури Пієва С.С. в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Пієва С.С. в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним, скасування державного акту, скасування права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2021 року, ухвалене суддею Божко В.В., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Пієва С.С. звернулася до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним, скасування державного акту, скасування права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначає, що за результатами вивчення питання законності надання земельних ділянок власності на території Дергачівського району Харківською обласною прокуратурою 13 червня 2019 року внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 364 КК України. Рішенням LV сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Х/о від 19 березня 2010 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4380га, кадастровий №:00:000:0588 для ведення особистого селянського господарства. У подальшому на підставі рішення LV сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Х/о від 19 березня 2010 року на ОСОБА_1 22 червня 2010 року виготовлено державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку серії ЯЛ №184332, який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Х/о №22. Вказали, що рішення від 09 березня 2010 року, на підставі якого виготовлено зазначений державний акт, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Х/о. Згідно листа Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10.20-0,23,18-1127/109-19 від 02 жовтня 2019 року спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення на час її введення у приватну власність ОСОБА_1 розташована на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населених пунктів. Відповідно до висновку спеціаліста ПП «Перспектива Земля» вартість земельної ділянки площею 0,4380га, кадастровий №:00:000:0588 складає 113 314грн. Вказали, що Черкасько-Лозівська сільська рада не була уповноважена на прийняття рішень щодо спірної земельної ділянки, оскільки це відноситься до повноважень районних державних адміністрацій. Досудовим розслідуванням встановлено, що вищевказане рішення LV сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 19 березня 2010 року складено та підписано Черкасько-Лозівським сільським головою без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, що підтверджується належним чином завіреною копією протоколу засідання сесії ради, з якого вбачається, що вказане питання на розгляд ради не виносилось, не розглядалось та відповідне рішення не приймалось. Крім того, сесія ради відбулась 30 квітня 2010 року, а не 19 березня 2010 року, як зазначено в державному акті щодо посилання на рішення сесії. А тому, вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не приймалося. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування), та сам по собі не може бути підставою для виникнення права власності. А тому, у судовому порядку необхідно визнати недійсним правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді національного та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на теперішній час власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером №:00:000:0588 залишається за ОСОБА_1 . Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, не з її волі, за відсутності згоди позивача. Наведені вище обставини, є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі ХМР. Також про зазначені порушення вимог чинного законодавства Дергачівській місцевій прокуратурі та ХМР стало відомо після внесення до ЄРДР за №0000075 від 13 червня 2019 року, зокрема, після направлення Дергачівською місцевою прокуратурою відповідного запиту, отримання та опрацювання відповідних матеріалів, тому строки позовної давності пропущено з поважних причин.

Просили суд:

визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:0588), загальною площею 0,4380 га, серія ЯЛ № 184332 від 22 червня 2010 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №22;

скасувати запис про право власності №852467 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, (кадастровий номер :00:000:0588), загальною площею 0,4380га, зареєстровану за ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Харківської міської ради земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:0588), загальною площею 0,4380га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог керівника Дергачівської місцевої прокуратури Пієва С.С. в інтересах держави в особі: Харківської міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним, скасування державного акту, скасування права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки відмовлено в повному обсязі. Витрати по оплаті судового збору компенсовано за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі заступник керівника Харківської обласної прокуратури просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги, окрім обставин викладених у позовній заяві, вказує, що в матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача Харківської міської ради про вибуття з володіння територіальної громади м. Харкова, як законного власника, спірної земельної ділянки. Крім того зазначає, що доки зберігається правовий титул, суб`єкт права власності зберігає повноваження правової охорони та захисту свого права.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі рішення LV сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 19.03.2010 на ім`я ОСОБА_1 22.06.2010 року виготовлено державний акт про право власності на вищевказану земельну ділянку серії ЯЛ №184332, який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за №22, який посвідчує право відповідача на земельну ділянку площею 0,4380 га, кадастровий №:00:000:0588 для ведення особистого селянського господарства.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вказане рішення сільської ради складено та підписано особисто Черкасько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області ОСОБА_2 без попереднього винесення цього питання на розгляд депутатів Черкасько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Стосовно вказаних дій були внесені відомості до ЄРДР за №0000075 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

Судом встановлено, та не спростовано відповідачами, що рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки, загальною площею 0,4380 га, органом місцевого самоврядування не приймалося.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка кадастровий № :00:000:0588 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Згідно листа Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10.20-0,23,18-1127/109-19 від 02.10.2019 року спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення на час її введення у приватну власність ОСОБА_1 розташована на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населених пунктів.

Відповідно до висновку спеціаліста ПП «Перспектива Земля» вартість земельної ділянки площею 0,4380 га, кадастровий №:00:000:0588 складає 113314,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позові необхідно відмовити внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач по справі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку згідно з пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції, яка діяла на час пред`явлення позову, покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Колегією суддів враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 23.11.2021 року відступила від попередніх висновків про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами означає перехід до них права володіння цими землями, та про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями лісогосподарського призначення є неможливим.

Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.

Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Отже, оскільки право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 , то при вирішенні вказаної справи слід керуватися ст. 388 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи у своєму відзиві на позов відповідач через свого представника ОСОБА_3 просив застосувати строки позовної давності до вказаних правовідносин.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац перший частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Така позиція відображена і у висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленому у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач по справі слід відмовити у задоволенні позову. При цьому суд виходив з того, що посилання прокурора, що він довідався про порушення права лише з отриманої відповіді в межах досудового розслідування кримінального провадження в кінці 2019 року, а тому з саме цього часу повинен обчислюватись строк є необґрунтованим, оскільки оскаржуваний державний акт містить підпис уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що свідчить про обізнаність державного органу про прийняття Черкасько-Лозівською сільською радою рішення з перевищенням наданих їй повноважень, та примірник цього рішення надіслано до Управління Держкомзему в Дергачівському районі Харківської області, на підставі якого був виданий акт.

Крім того, на момент виникнення порушень прав держави було врегульовано та функціонував механізм виявлення таких порушень через уповноважені державою органи, які після офіційної реєстрації державного акту про право власності на землю мали можливість виявити порушення визначеного законом порядку виділення земельної ділянки, ініціювати відповідні процедури перевірки і звернення до суду, у тому числі за допомогою прокуратури, в межах передбаченого статтею 257 ЦК України строку звернення до суду.

Також, як встановлено судом першої інстанції, керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в 2012 році вже звертався до суду з тотожними позовами, що свідчить про обізнаність як прокуратури так і структурних підрозділів Держгеокадастру про порушення земельного законодавства.

Ураховуючи встановлення судом першої інстанції факту обізнаності прокурором та відповідними органами державної влади, зокрема сільською радою (вирок щодо сільського голови, який склав та підписав рішення на підставі якого видано державний акт на спірну земельну ділянку, набрав чинності 03 липня 2014 року), а після зміни меж міста і ХМР, з огляду на подані відповідачами заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог через пропуск позовної давності.

Так, при розгляді цієї справи, колегія суддів враховує висновки, які містяться у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року № 953/24053/19 у справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акта, скасування права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки у добросовісного набувача, в якій тотожними є обставини справи, співпадають сторони у справі, місцезнаходження спірної земельної ділянки та час її отримання у власність позивачем.

На підставі викладеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 04 лютого 2022 року.