Провадження № 2/760/2793/22
Справа № 760/5161/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент поліції/ (м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві /далі - Казначейська служба/ (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 11-А) про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

01.03.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 01.03.2021, за підписом позивача - ОСОБА_1 , в якій позивач просить: стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку 6 760,00 грн матеріальної та 10 000,00 грн моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.03.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні).

Оскільки розгляд справи відбувався у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання у справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, вказано, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20.12.2020 серії ДПР18 № 541582, що складено посадовою особою Департаменту, 20.12.2020 о 04 год. 19 хв., позивач, керуючи транспортним засобом марки Infiniti , державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по Дарницькому шосе, на повороті на вул. Сортувальну, нібито «вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою диску з підсвіткою та свистка не виконав та продовжив рух, при цьому збільшив швидкість. У подальшому був переслідуваний на службових транспортних засобах марки Toyota Prius державний номерний знак НОМЕР_2 (на синьому фоні), і Skoda Rapid, державний номерний знак НОМЕР_3 (на синьому фоні), та був затриманий шляхом блокування по пр. П. Григоренка.»

Позивач стверджує, що їхав без жодних порушень (інспектори нічого не склали, окрім «незупинки»), коли побачив позаду поліцейську машину, котра раптово ввімкнула мигалку. Тоді зрозумів, що повинен зупинитися та одразу ж припаркував авто. Машина поліції встала поперед машини позивача.

Зазначається, що одразу ж, до авто позивача підійшов полісмен з жетоном № 0035811 - Струк Віктор Миколайович , який почав міцно смикати ручку авто позивача, та в решті відірвав її.

Позивачем зауважується, що попри відсутність його провини, полісменом було складено щодо нього протокол за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та передано в суд.

Проте, постановою від 15.02.2021, суддя Дарницького районного суду міста Києва Бондаренко М.С., у справі ЕУН 753/1825/21 ухвалила провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КупАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення - закрити.

Позивач звертає увагу на те, що на наданому у матеріали згаданої справи ЕУН 753/1825/21 відео поліції, посадова особа Департаменту сам зізнається в пошкодженні авто позивача.

Вказує, що внаслідок неправомірних дій інспектора поліції вважає, що має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі 6 760,00 гривень за ремонт транспортного засобу.

При цьому позивач вважає, що неправомірність дій та рішень інспектора поліції управління патрульної поліції встановлена постановою від 15.02.2021 Дарницького районного суду міста, у справі ЕУН 753/1825/21.

Зазначає, що 24.02.2021 ним оплачено вартість ремонту автомобіля у сумі 6 760,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт № 000009360 від 24.02.2021 ФОП ОСОБА_3 .

Крім того, позивач зазначає, що діями відповідача по:

-пошкодженню його транспортного засобу, що не виправдовується жодною потрібністю

-зухвалої поведінки, неприпустимому походженні, що не подобає посадової особі поліції

-трати часу в день незаконного оформлення протоколу;

-Демонстрації вседозволеності;

-Безпідставному притягненню до відповідальності

-Трати часу щодо походів в суд, підготовці до захисту, походів в поліцію, де позивачу відмовлялися повертати водійське посвідчення до надання оригіналу рішенні суду;

-трати часу на пошук запчастин, належного СТО, ремонт авто, контроль ремонту авто. Пересування пішки на час ремонту авто;

- зазначення позивача в базах даних поліції, як імовірного порушника - нехай і з виправдувальним рішенням суду

- йому (позивачеві) завдано моральної шкоди, яку він оцінюю в 10 000 грн.

Вказує, що дана шкода виражається в пережитих з вини посадової особи Департаменту негативних відчуттях, внаслідок описаного, падіння працездатності, порушує щоденні життєві зв`язки, втрату віри у справедливість та законність.

Зазначає, що зазнав стрес, спогади про який не покидають, плани та той день на наступні часи були порушені. Переляк, який він отримав від «зустрічі» з представниками Департаменту, коли його спочатку мене заблокували на дорозі, а потім відірвали ручку авто - виражається в боязні їздити за кермом, деяку невпевненість на дорозі з якою позивачу доводиться щодня боротися.

Зауважує на тому, що винуватець не приніс своїх вибачень, ніякої участі у вирішенні проблем позивача, що виникли через його дії, не приймав.

Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікую понести в зв`язку із розглядом справи в позові вказано розмір суми 1 000,00 грн на прибуття до суду.

Щодо правової позиції Департаменту

30.11.2021 від Департаменту до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому Департамент просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву вказується, що вимоги та твердження позивача по відношенню до ДПП є безпідставними та необґрунтованими.

Звертається увага на те, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Зауважується, що під час розгляду адміністративної справи № 753/1825/21 суд не встановив неправомірність дій співробітників патрульної поліції, а окреме рішення про встановлення факту правомірності вищевказаних дій співробітників поліції відсутнє. В постанові Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2021 у справі № 753/1825/21 зазначено, що подія з пошкодженням транспортного засобу могла відбутись випадково, а тому вказану обставину суд не розглядав і не досліджував.

Наголошується, що відповідно до акту виконаних робіт № 000009360 від 24.02.2021, який надано позивачем в додатках до позовної заяви:

-Ремонт транспортного засобу проводився 24.02.2021, тобто, майже через 2 місяці після події;

-Не зазначено державний номерний знак транспортного засобу; його фактичний пробіг; причина звернення до автосервісу, отже, неможливо визначити, ремонт якого транспортного засобу проводився.

Зазначається, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що саме інспектор патрульної поліції завдав механічні пошкодження транспортного засобу.

Вказується, що позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною діяльністю інспектора патрульної поліції по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності.

Зауважується, що позивач не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.

Щодо правової позиції Казначейської служби

18.11.2021 від Казначейської служби до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому Казначейська служба просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, зокрема, вказує на те, що сам факт наявності судового рішення про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, на яке посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою вважати, що позивачу спричинено моральну шкоду. Ухвалене судом рішення, не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача та Головного управління Казначейства.

Щодо стягнення з державного бюджету матеріальної шкоди в сумі 6 760,00 грн за відірвану ручку автомобіля позивача, зауважується, що в постанові про закриття адміністративного провадження суд, зокрема, звернув увагу, що зазначена подія з пошкодженням могла відбутися випадково і вказану обставину суд не розглядав та не досліджував.

На підставі викладеного, Головне управління Казначейства вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, є надуманими та безпідставними, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 15.02.2021 Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/1825/21 (провадження № 3/753/1440/21) /а.с. 7-9/ провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КупАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення закрито.

За змістом такої постанови:

«Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2020 року серії ДПР18 № 541582 водій ОСОБА_1 20 грудня 2020 року о 04 год. 19 хв., керуючи транспортним засобом марки «Infiniti», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по Дарницькому шосе, на повороті на вул. Сортувальну, вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою диску з підсвіткою та свистка не виконав та продовжив рух, при цьому збільшив швидкість. У подальшому був переслідуваний на службових транспортних засобах марки «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_2 (на синьому фоні), і «Skoda Rapid», державний номерний знак НОМЕР_3 (на синьому фоні), та був затриманий шляхом блокування по пр. П. Григоренка. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Суддя, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який вину у вчиненому правопорушенні заперечив та надав суду відповідні показання за обставинами справи, дійшла таких висновків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суддя, дотримуючись вимог ст. 252 КУпАП, оцінила докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, водночас керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У судовому засіданні з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він рухався по Дарницькому шосе та не був переслідуваний поліцейськими машинами, одразу помітивши проблискові червоні маячки зупинив автомобіль, наполягаючи на тому, що його не зупиняли за допомогою диску, свистка та не переслідували. Також на його прохання працівники поліції відмовились йому показати відеозображення, яке б підтверджувало, що він був переслідуваний службовими автомобілями (що також відповідає відеозапису з бодікамери, долученого до протоколу).

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Водночас матеріали справи містять лише протокол про адміністративне правопорушення, що сам по собі не є єдиним й беззаперечним доказом винуватості особи, яка притягується до відповідальності.

У матеріалах справи відсутні фото, відеозображення, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

За відеозаписом з бодікамери поліцейського вбачається, що він розпочинається вже із припаркованих транспортних засобів та того конфлікту, який виник через відірвану ручку працівником поліції від автомобіля особи, яка притягується до відповідальності (однак суд щодо цього зауважує, що вказана подія з пошкодженням могла відбутись випадково, і суд вказану обставину не розглядав і не досліджував).

З відеозапису також вбачається, що водій надавав поліцейським показання, аналогічні надані суду, заперечуючи свій умисел на невиконання вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу.

Отже, з наданих матеріалів суду та отриманих показань безпосередньо, встановлено, що дані, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтвердилися».

Сторонами факт набрання законної сили вказаною постановою не заперечується.

В матеріалах справи знаходиться акт виконанх робіт № 000009360 від 24.02.2021 (а.с. 12) де замовником та платником зазначено ОСОБА_1 ; автомобіль: Infiniti-FX35 4 WD;

найменування та вартість робіт:

-«обшивка дверей» - 1 934,00 грн,

-«ручка дверей передня ліва» - 107,00 грн;

-«комп`ютерна діагностика» - 525,00 грн;

вартість запчастин (матеріалів):

-«ручка дверна зовнішня передня лів» - 2 869,20 грн;

-«фіксатор» - 1 154,40 грн;

-«ущільнення» - 170,40 грн.;

разом - 6 760,00 грн.

Позивач стверджує, що незаконними діями працівників полюції та притягненням до адміністративної відповідальності йому завдано матеріальної шкоди у вигляді ремонту відірваної ручки автомобіля та моральної шкоди, яка проявилась у стражданнях через порушення звичних для нього укладу життя, життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема оспорювати незаконну постанову, ходити по судах та доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Оглянутий судом відеозапис, доданий позивачем до позову, свідчить, що дійсно 20.12.2020 між позивачем та представникам поліції сталась конфліктна ситуація під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Разом з тим, оглянутий відеозапис свідчить про те, що працівники діяли коректно, в межах повновноважень, в той час як поведінка позивача була в певній мірі агресивною, позивач на вимоги працівників поліції реагувати відмовлявся.

Власне того факту, що ручку авто відірвано (зламано) саме працівником поліції на відео не зафіксовано, як і факту того, що працівники поліції діяли з перевищенням повноважень.

Щодо посилання позивача на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2021, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито, то суд звертає увагу на те, що такою постановою факту неправомірності дій поліції не встановлено, в основу постанови покладено факт відсутності фото, відеозображення, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 правопорушення (невиконання водієм вимог про зупинку), що не може безумовно свідчити про відсутність відповідної події, а лише вказує на відсутність її доведення належними та допустимими доказами.

Отже відеозаписом та іншими доказами у справі не зафіксовано того, що поліція діяла явно неправомірно та/або протиправно.

Таким чином, у даному випадку потерпілим не доведено факт того, що саме відповідач є заподіювачем шкоди, а отже наявність правових підстав для стягнення з нього матеріальної шкоди.

При цьому, суд звертає також увагу на те, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. Поліція для виконання покладених на неї завдань може застосовувати інші заходи, визначені окремими законами.

В частині вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом..

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Подібний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26.02.2020 у справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19).

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Разом з тим, суд враховує, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (провадження № К/9901/37372/18) у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд зазначає, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням суду, яке набрало законної сили, порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Проте, у справі, що розглядається, позивач не довів, що протиправна поведінка Департаменту викликала у нього негативні емоції та/або наслідки, які досягли рівня страждання або приниження, чим заподіяно моральну шкоду.

Додатково суд зазначає, що позивачем не доведено і розмір заявленої до стягнення моральної шкоди. Так, з матеріалів справи неможливо встановити, виходячи з яких мотивів та/або розрахунків позивач дійшов висновку, що йому завдано моральну шкоду саме у розмірі 10 000,00 грн.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Згідно з ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич