Провадження № 2/537/274/2022
Справа № 537/5294/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2022 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Должаніци В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Боровського Р.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Цвик М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2015 року по 31 серпня 2021 року в сумі 123608,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 квітня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25 січня 2016 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області на підставі рішення суду від 23.12.2015 року було видано виконавчий лист №537/4719/15-ц, який перебуває на виконанні у Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ВП №53236802. Станом на 01.09.2021 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 123608,80 грн., що підтверджено довідкою-розрахунком державного виконавця. Вказана заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки останній, достовірно знаючи про ухвалене судове рішення про стягнення аліментів, не виконав свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину, не сплачував аліменти у визначеному судовим рішенням та законом розмірі. Позивач вважає, що має право відповідно до закону на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка станом на 31.08.2021 року з врахуванням положень ст.196 України становить 123608,80 грн. За таких обставин ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом прав дитини, просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 123608,80 грн.

Зміст відзиву на позов.

24.01.2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмовий відзив на позов ОСОБА_1 , в якому просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2015 року було видано виконавчий лист №537/4719/15-ц про стягнення з нього, ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку, виданої державним виконавцем Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 07.09.2021 року №47460, заборгованість по сплаті аліментів з 09.11.2015 року станом на 01.09.2021 року складає 123608,80 грн. Однак державним виконавцем при розрахунку заборгованості не були враховані сплачені ним аліменти в розмірі: квітень 2017 року - 550,00 грн., серпень 2018 року - 4500,00 грн., вересень 2018 року - 1000,00 грн., травень 2019 року - 1000,00 грн., липень 2019 року - 1000,00 грн., лютий 2020 року - 1200,00 грн., листопад 2020 року - 1229,00 грн., травень 2021 року - 500,00 грн. Крім того, оплата по аліментам проводилася в окремих місяцях в більшому розмірі. Так в травні 2017 року замість 644,00 грн. сплачено 1200,00 грн., в серпні 2018 року замість 2158,75 грн. сплачено 4500,00 грн., в квітні 2019 року замість 20607,50 грн. сплачено 2842,00 грн., в червні 2020 року замість 2596,00 грн. сплачено 6260,00 грн., в серпні 2020 року замість 2699,75 грн. сплачено 3000,00 грн. Переплата за ці місяці склала 7096,00 грн. Отже, загальний розмір заборгованості по аліментам, вказаний в довідці, не відповідає дійсності і на 16975,00 грн. більший. Тобто розмір заборгованості повинен складати 106633,80 грн. ОСОБА_2 звертався до державного виконавця із заявою про проведення перерахунку заборгованості по аліментам, з врахуванням сплачених ним грошових коштів. Крім того, постановою головного державного виконавця Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 13.10.2018 року на підставі ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, в розмірі 8806,00 грн., що повинного бути враховано при розрахунку пені за прострочення сплати аліментів відповідно до ч.1 ст.196 СК України. З урахуванням вимог ч.1, ч.2 ст.196 СК України розмір пені не може перевищувати 97827,80 грн. Однак ОСОБА_2 просить звільнити його від сплати пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, оскільки заборгованість по аліментам виникла за відсутності його вини, через відсутність у нього постійного доходу.

Зміст відповіді на відзив на позов.

22.03.2022 року позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив відповідача, в якому зазначила, що у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відомостей про несвоєчасну виплату заробітної плати, затримку або неправильне перерахування аліментів банками чи відділеннями поштового зв`язку, матеріали справи не містять. Не посилався на такі обставини і відповідач. Тому за відсутності будь-яких належних доказів неможливості сплачувати аліменти, наявні всі підстави для покладення на відповідача відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів у вигляді пені. Факт накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості по аліментам 44030,37 грн. що складає 8806,00 грн., свідчить про наявність вини відповідача. З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

Позиція учасників справи в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Боровський Р.М. в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ньому та просили його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Цвик М.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві. Просила відмовити в задоволенні позову, враховуючи те, що заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_2 виникла не з його вини, а у зв`язку з відсутністю доходу у певний період.

Обставини, встановлені судом.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 24 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.08.2017 року. (а.с.16-17).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 20 серпня 2010 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області (а.с.12).

Дитина ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою про реєстрацію за відомостями Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №22525 від 30.08.2021 року та визнавалось відповідачем з його представником. (.с.13).

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2015 року у справі №537/4719/15-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.14-15).

На підставі заочного рішення суду від 23.12.2015 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 25.01.2016 року видано виконавчий лист №537/4719/15-ц, який перебуває на виконанні у Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), виконавче провадження №53236802.

13.10.2018 року державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Яременком О.О. винесено постанову, якою, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, на боржника ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 20% від суми заборгованості 44030,37 грн., що складає 8806,00 грн. (а.с.49).

За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, повторно проведеним 01.02.2022 року державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Яременком О.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №537/4719/15-ц, виданого Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина, в якому враховано сплачені боржником суми аліментів, на які він посилався у відзиві на позов, заборгованість боржника за період з 09.11.2015 року по 31.08.2021 року станом на 01.09.2021 року становить 110031,05 грн.

З врахуванням положень ст.196 СК України, правових позицій Верховного Суду, суд провів розрахунок суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ОСОБА_2 за період з 09.11.2015 року по 31.08.2021 року, станом на 01.09.2021 року, що становить 110031,05 грн.

Правова позиція суду при прийнятті рішення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані Сімейним кодексом України.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ст.181 СК України встановлені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Так, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В ст. 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України, свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670 сво 19 уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

У Постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №334/7702/16 (провадження № 61-42142св18) про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів висловлено правовий висновок про те, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Суд вважає, що відповідачем не доведено відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів,

Відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, знав про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, має задовільний стан здоров`я, а тому може працювати для утримання своєї дитини.

Доказів того, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість по аліментам утворилася з неналежних від нього причин суду не надано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, розрахував пеню за наступною формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість.

Загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різним.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1%.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.»

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: P=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+ (Anх1%хQn), де: P - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Відповідно до ч.2 ст.196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на наведені положення, з врахуванням ч.2 ст.196 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 09.11.2015 року по 31.08.2021 року, яка виникла з вини платника аліментів станом на 01.09.2021 року в розмірі 101225,05 грн. (з розрахунку розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який не може бути більшим заборгованості по аліментам в цей же період, в сумі 110031,05 грн. - розмір застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" в сумі 8806,00 грн. = 101225,05 грн.).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, що виникло з вини платника аліментів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог,

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. за майнову вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 139, 141, 142, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення нейстойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в період з 09.11.2015 року по 31.08.2021 року, що виникла з вини платника аліментів станом на 01.09.2021 року в розмірі 101225 (сто одна тисяча двісті двадцять п`ять) грн. 05 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 , виданий 22.03.2013 року Крюківським РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області, РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 08.06.2022 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.