Дата документу 15.06.2022 Справа № 337/1611/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 337/1611/21 Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А.
Провадження №22-ц/807/478/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, який у липні 2021 року уточнив до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначено, що 03 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (заяву) б/н, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 29000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі , встановленому відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, у тому числі поточна процента ставка, прострочена процентна ставка; штрафні санкції (пеня).

Унаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань у ОСОБА_2 виникла заборгованість, яка станом на 14 вересня 2018 року становить 9186, 21 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 9186,21 грн, в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9186,21 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу ( 6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Відповідач ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву про відмову від спадщини у строк з 14 вересня 2018 року по 14 березня 2019 року не подавала, тому є такою, що прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 , у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника.

14 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено претензію до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори та отримав відповідь від 08 травня 2020 року, що претензію кредитора переслана до приватного нотаріуса Чернявського В.В., за місцем заведення спадкової справи, однак відповідач жодних дій щодо її викронання не вчинив.

Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4

заборгованість за кредитним договором у розмірі 9186,21 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доказам у справі та прийшов до помилкового висновку, що банком пропущений строк для пред`явлення вимоги, встановлений ст. 1281 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Вілдсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства ( т. 2 а.с. 61 ) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки АТ КБ «ПриватБанк» не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін ( а.с. т. 2 а.с. 65 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки, учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, поважність причини неявки учасників справи не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк для пред`явлення вимог, встановлених положеннями ст.1281 ЦК України, оскільки ці строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 03 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір (заяву) б/н, відповідно до якого банк надав, а останній отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 29000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг, як:викладені на банківському сайті www.privatbank.ua у тому числі поточна процента ставка; прострочена процентна ставка; штрафні санкції (пеня).

У анкеті заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 28-54).

В анкеті-заяві позичальника не зазначено до яких саме конкретних Умов і правил надання банківських послуг суттєві умови договору він надав згоду про приєднання (а.с.27).

Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ОСОБА_2 не підписував.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 отримав одну кредитну картку: № НОМЕР_1 від 12 травня 2006 року, 11 грудня 2013 року встановлено кредитний ліміт 15000 грн, 17 грудня 2013 року збільшено кредитний ліміт 16000 грн, 14 липня 2016 року збільшено кредитний ліміт до 20000 грн, 09 серпня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 24000 грн, 17 серпня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 29000 грн, 01 жовтня 2018 року зменшено кредитний ліміт 0,00 грн(а.с.26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 18 вересня 2018 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1050 (а.с.63).

ОСОБА_2 свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, на вимоги банку не реагував, станом 27 вересня 2020 заборгованість ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором №б/н від 03 грудня 2011 року становить 9186,21 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 9186,21 грн (а.с.10-13).

04 березня 2020 року за вих. № SAMDN7489 Банк направив Претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори до можливих спадкоємців після померлого ОСОБА_2 за його борговими зобов`язаннями за кредитним договором б/н від 11 грудня 2013 року у розмірі 9186,21 грн, яка відповідно до реєстру поштових відправлень була направлена рекомендованим повідомленням до нотаріальної контори 14 квітня 2020 року (а.с. 64-65), при цьому кредитний договір ОСОБА_2 укладав саме 03 грудня 2011 року (а.с.27).

Як вбачається із листа Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори від 15 квітня 2020 року за вих. № 446/01-16, адресованого АТ КБ «ПриватБанк», Вимога (претензія) Банку отримана нотаріальною конторою 15 квітня 2020 року та направлена до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В., за місцем заведення спадкової справи ( АДРЕСА_1 ). Даний лист Банк отримав 12 травня 2020 року , про що свідчить штемпель Банку та додана ксерокопія конверту (а.с.66).

Як вбачається із повідомлення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. від 21 квітня 2020 року за вих. № 165/02-14, адресованого Банку, Претензія кредитора з вимогами до спадкоємців після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 отримана 17 квітня 2020 року та долучена до справи № 37/2019. До спадкоємців відправлено повідомлення про одержання Претензії кредитора. Дане повідомлення Банк отримав 08 травня 2020 року, про що свідчить штемпель банку та додана ксерокопія конверту (а.с.67).

12 червня 2020 року Банк направив ОСОБА_1 лист-претензію за вих. №SAMDN7489,з вимогою про погашення нею заборгованості за спадкодавцем за кредитним договором у розмірі 9186,21 грн (а.с.69), яка була направлена ОСОБА_1 03 липня 2020 року, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень (а.с.71-73).

ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 на день його смерті були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується ксерокопією паспорта померлого ОСОБА_2 . Серії НОМЕР_3 та довідкою Департаменту юридичних послуг Запорізької міської ради від 07 квітня 2021 року за вих. № 01-71/5154 (а.с.56).

10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В. на підставі ст. 1261 ЦК України ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкова справа № 37 за 2019 рік, після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ј частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.110).

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1 270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу "Оформлення права на спадщину").

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи , що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , тобто на час відкриття спадщини проживала з спадкодавцем ОСОБА_2 , в передбачений законом строк не заявила про відмову від спадщин, тому вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до положень частини третьої статті 1268 ЦК України.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

В справі що розглядається позивач заявив вимоги до спадкоємця саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

У відповідності до частин 1, 2 та 3 статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємці, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Сплив строків пред`явлення вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі N 522/407/15-ц (провадження N 14-53 цс 18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина 4 статті 1281 ЦК України).

Отже, недотримання кредитором строків, передбачених статті 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

У відзиві на позовну заяву від 07 травня 2021 року ОСОБА_2 зазначає, що 21 вересня 2018 року вона повідомила банк, як кредитора, про дату смерті боржника ОСОБА_2 та надала Банку копію свідоцтва про його смерть ( а.с. 103).

Вказана обставина підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 03 грудня 2011 року, станом на 30 вересня 2018 року. У тексті цього розрахунку (друга і третя строчки з кінця розрахунку, біля підпису представника банку) зазначено: «Дата отримання Банком інформації про смерть клієнта 21 вересня 2018 року. Дата смерті клієнта ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( а.с. 10-12).

Зазначена обставина також знайшла підтвердження й у відповіді на відзив позивача, де АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, « що 21 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про смерть позичальника, що підтверджується знімком екрану із банківського комплексу Єдина клієнтська база (яка додається до відзиву) із знімку якої вбачається, що 21 вересня 2018 року о 09.47 годині було прикріплено свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ( аркуш справи 143 зворот, а.с. 148-157).

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» про смерть ОСОБА_2 був належним чином повідомлений 21 вересня 2018 року, в цей же день спадкоємець ОСОБА_1 надала Банку свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , що свідчить про те, що про відкриття спадщини після померлого ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» був обізнаний 21 вересня 2018 року.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» мав пред`явити свої вимоги до спадкоємиці ОСОБА_1 протягом шести місяців, коли він дізнався про відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас АТ КБ « ПриватБанк» пред`явив претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори до спадкоємців після померлого ОСОБА_2 за його борговими зобов`язаннями за кредитним договором б/н від 03 грудня 2011 року у розмірі 9186,21 грн лише 04 березня 2020 року за вих. № SAMDN7489, 12 червня 2020 року Банк направив ОСОБА_1 лист-претензію за вих. №SAMDN7489, тобто після спливу шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявнимх у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76 - 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Враховуючи норму ч. 4 ст. 1281 ЦК України банк пропустив вказаний строк, який є преклюзивним, а відтак і позбавлений права вимоги до спадкоємця.

Доводи апеляційної скарги, що позивач раніше не міг реалізувати свої права щодо подання вимог до спадкоємця ОСОБА_1 , оскільки представник банку не був обізнаний про смерть ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, обгрунтовано виклавши її в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального та процесуального прав, які б були підставою для скасування або зміни судового рішення в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скпрги висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, тому підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2021 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 червня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.