Справа № 132/3769/21
Провадження № 2/132/205/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2022р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого - судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання - ГОРДІЄНКО А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №132/3769/21 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулося АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за послугу розподілу природного газу в розмірі 3174грн.30коп., а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270грн.00коп. В обгрунтування цієї вимоги зазначило, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , які надаються АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз». Розділом VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів, в тому числі побутових споживачів, до газорозподільної системи для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу природного газу (договору приєднання), що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2498. Позивач вказує, що для приєднання до умов розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги оператора ГРМ, мати документально підтверджене споживання природного газу. У випадку із відповідачем, фактом його приєднання до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) є сплата за ці послуги та документальне підтвердження споживання природного газу, а саме оплати за березень-листопад 2020 року та помісячні показання лічильника газу, які відображені у виписці з фінансового стану та довідках про споживання природного газу по особовому рахунку відповідача. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, що є побутовим до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. Розрахунки споживача за послуги з розподілу природного газу, що надаються оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача, яка визначається, виходячи за фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому, та оплачується споживачами рівномірними частками протягом календарного року. Відповідачу розподілено природного газу за період з 01.10.2018р. по 30.09.2019р., в кількості 1771,89м3, а за період з 01.10.2019р. по 30.09.2020р. в кількості 1684,85м3, а розмір щомісячної плати з січня по червень 2020 року становив 157,70грн. в місяць; з липня по грудень 2020 року становив 171,87грн. в місяць; з січня 2021 року по дату подачі позову становить 283,05грн. в місяць. Натомість, відповідач своїх обовязків по оплаті за розподілений природній газ не виконанла, у звязку із чим станом на 31.10.2021р. виникла заборгованість у розмірі 3174,30грн., яка виникла в період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року включно.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 26.11.2021р. відкрив за ним провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 просить у задоволенні позовних вимог позивачу АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» відмовити у повному обсязі, посилаючись при цьому зокрема на те, що за її думкою, Типовий договір про розподіл природного газу, був затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) 30.09.2015р., і з цього часу позивач повинен би був вимагати оплату послуг з розподілу природного газу, натомість почав вимагати оплату таких послуг лише з початку 2020 року. Типовий договір про розподіл природного газу у 2015 році акцептував суб`єкт ринку природного газу за ЕІС-кодом 56Х20N - постачальник ТОВ «Вінницягаз Збут», . Такі умови договору є несправедливими відповідно до Директиви 93/13/ЄС від 05.04.1993р. «Про несправедливі умови споживчих договорів», оскільки пред`являється вимога оплати за вже куплений ним газ, який фактично переміщений (поставлений, розподілений) до її будинку. Жодних доказів у матеріалах справи, про те що між нею та позивачем укладено Договір про розподіл з невід`ємною його частиною - актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін не міститься. Позивач помилково зазначає номер особового рахунку для оплати за розподіл природного газу № , оскільки такий призначений для оплати послуг постачання природного газу з 2015 року, а оскільки існує дві окремі послуги і два окремі договори з різними суб`єктами господарювання, то і рахунки повинні бути різні, однак належних доказів присвоєння саме позивачем цього особового рахунку не надано. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що вона є споживачем природного газу саме від газопостачальної компанії, формування позивачем відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» рахунку (квитанції) як оператора ГРМ та здійснення ним як споживачем оплати за будь-яким таким рахунком, споживання саме природного газу, а не газоподібного палива, про те, що у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Вінницягаз» в межах міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області перебуває газорозподільна система, володіючи якою позивач надав послуги розподілу природного газу, а також, що відповідач підключений до даної газорозподільної системи з зазначенням межі балансової належності і експлуатаційної відповідальності. Вимога оплати послуг на розрахунковий рахунок, відкритий в АБ «Кліринговий дім» суперечить положенням пунктів 2, 7 Порядку проведення розрахунків за послуги розподілу природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021р. № 1080 «Про забезпечення проведення розрахунків за послуги розподілу природного газу».

На даний відзив відповідача, позивач АТ «Оператор газорозподільноїсистеми «Вінницягаз» подав відповідь, в якій зазначає, що для приєднання до умов Договору розподілу та фактичного укладання договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги Оператора ГРМ; мати документальне підтвердження споживання природного газу. Відповідачем ОСОБА_1 виконані дві дії із умов приєднання до договору розподілу природного газу, а саме: в період з березня по листопад 2020 року здійснено оплату на загальну суму 1633,68грн. за послугу Оператора ГРМ по особовому рахунку відповідача та помісячно наростаючі показання лічильника газу. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (п.5 Розділу 3 Глави VI Кодексу газорозподільних систем). В свою чергу відповідач користується природним газом та не звертався до Оператора ГРМ із заявою про припинення розподілу природного газу. Інші доводи відповідача, відображені у відзиві на позовну заяву щодо помилкового зазначення особового рахунку, порівнянь природного газу та газоподібного палива, вказання неналежного рахунку для оплати заборгованості мають на меті ухилення від оплати житлово-комунальних послуг, до яких віднесено послуги з розподілу природного газу.

Сторони в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, висловили свою позицію щодо поданого позову.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.

У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до фінансового стану розрахунків за послугу з розподілу природного газу на ім`я відповідача ОСОБА_1 , як на споживача послуг з розподілу природного газу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , присвоєний ЕІС-код № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , параметри лічильника газу UG G4 № 118982, прилади: опалення-1, плита-1.

За період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року відповідачу нараховано заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 3174,30грн.

Згідно з довідкою про фактичний обсяг споживання природного газу за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 за період з 01.10.2018р. по 30.09.2019р., було розподілено природного газу в кількості 1771,89м3.

Відповідно до довідки про фактичний обсяг споживання природного газу за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 за період з 01.10.2019р. по 30.09.2020р., було розподілено природного газу в кількості 1684,85м3.

Постановою НКРЕКП від 24.12.2019р. № 3014 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «Вінницягаз», встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для AT «Вінницягаз» на період: з 01.01.2020р. до 30.06.2020р. включно у розмірі 0,89грн. за 1м3 на місяць (без урахування ПДВ); з 01.07.2020р. у розмірі 1,09грн. за 1м3 на місяць (без урахування ПДВ). З врахуванням ПДВ (20%) вартість послуг з розподілу природного газу складає 1,068грн. за 1куб.м.

Постановою НКРЕКП від 24.06.2020р. № 1152 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24.12.2019р. № 3014», внесено зміни до постанови НКРЕКП від 24.12.2019р. № 3014, а саме: абзац другий підпункту 2 пункту 1 цифри «1,09» замінено цифрами «0,97». З урахуванням ПДВ (20%) вартість послуг з розподілу природного газу складає 1,164грн. за 1куб.м.

З 01.01.2021р. набрала чинності постанова НКРЕКП від 30.12.2020р. № 2765 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT«Вінницягаз», якою для AT «Вінницягаз» встановлено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,68грн. за 1м3 на місяць (без урахування ПДВ). З урахуванням ПДВ (20%) вартість послуг з розподілу природного газу складає 2,016грн. за 1куб.м.

Враховуючи наведене вище, відповідачу була розрахована щомісячна плата за розподіл газу по періодам: з 01.10.2018р. по 30.09.2019р. у розмірі 157,70грн. (1771,89куб./12міс.=147,6575*1,068); з 01.10.2018р. по 30.09.2019р. у розмірі 171,87грн. (171,89куб./12міс.=147,6575*1,164); з 01.10.2019р. по 30.09.2020р. у розмірі 283,05грн. (1684,85куб./12міс.=140,4041*2,016).

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015р., Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1379/27824 - 06.11.2015р., постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015р. «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Як передбачено ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) - договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;

- доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи;

- оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

- споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу;

- ЕІС-код (Energy Identification Code) персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний Оператором газорозподільної системи в установленому цим Кодексом порядку;

- постачальник природного газу (постачальник) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.4 Розділу І Типового договору розподілу природного газу затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015р. № 2498 (далі- Типовий договір розподілу природного газу) послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача;

- персоніфіковані дані - персоніфіковані дані щодо Споживача та його об`єкта (назва, П.І.Б., ЕІС-код, перелік вузла(ів) обліку та відповідні дані вузла обліку тощо), визначені в заяві-приєднанні, які є достатніми для проведення взаєморозрахунків та визначення об`єму споживання природного газу.

Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах: забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу; забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах; забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначенихрозділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.

Згідно з пунктом 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VIцього Кодексу.

Відповідно до п. 1.3 Типового договору розподілу природного газу, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п.4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2494 (далі - Кодексу газорозподільних систем), договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (п.5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Відповідно до п.6 глави 3 Розділу І Кодексу газорозподільних систем на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ , зокрема, присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Згідно з абз.2 пункту 6.6 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Відповідно до п.6.3 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Згідно з абз.1 п.2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цьогоКодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Відповідно до п.3.2 Типового договору розподілу природного газу за умови включення Споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у розрахунковому періоді та відсутності простроченої заборгованості за цим Договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межібалансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу. Приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта Споживача. Споживач забезпечує належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством, зокрема відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетикита вугільної промисловості України від 15.05.2015р. № 285, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.06.2015р. за № 674/27119, або укладає відповідний договір з будь-якою організацією, яка має право на виконання таких робіт, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. За домовленістю Сторін експлуатаційна відповідальність Оператора ГРМ може бути поширена і на газові мережі (їх частину) Споживача, якщо це визначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною цього Договору. Порядок укладання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності Сторін визначений Кодексом газорозподільних систем.

Згідно з положеннями п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем межа балансової належності - точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу; межа експлуатаційної відповідальності сторін - точка розмежування газових мереж за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації окремих ділянок або елементів, яка встановлюється на межі балансової належності або за згодою сторін в іншій точці газових мереж.

Відповідно до положень п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Відповідно до п.12.7 розділу ХІІ Типового договору розподілу складений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з гл.4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (Постанова НКРЕКП №2496 від 30.09.2015р.).

За змістом ст.162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Плата за комунальні послуги має вноситись своєчасно.

Згідно з п.5 ч.2 ст.7 та ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Положеннями п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідачем виконані дві умови для приєднання до договору розподілу природного газу: в матеріалах справи наявне документальне підтвердження споживання природного газу (довідка по особовому рахунку) та здійснення фактичної оплати за надані послуги у березні-листопаді 2020 року.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016р. у справі № 6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 06.11.2019р. у справі №642/2858/16.

Відповідач із заявами до Оператора ГРМ про розірвання договору та припинення розподілу природного газу не звертався, доказів вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання не додано.

Таким чином, відповідач шляхом вчинення дій приєднався до вказаного Типового договору, оскільки споживає природний газ, про що свідчить наростаюча зміна показника лічильника, оплачує рахунки за спожитий природний газ, що ним не заперечується, із відповідною заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу не звертався.

Щодо розмежування повноважень з газопостачання та розподілу газу, суд зазначає наступне.

У 2015 році відповідно до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» відбулось реформування газової сфери, а саме: розмежовано функції розподілу та постачання природного газу населенню.

З 01.07.2015р. відповідно до постанови НКРЕКП від 21.05.2015р. № 1587 анульовано дію ліцензії ПАТ «Вінницягаз» на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

На підставі постанови НКРЕКП від 11.05.2017р. № 633 відповідно до законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про ринок природного газу» та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України ТОВ «Вінницягаз Збут» ().

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19.06.2017р. № 811 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ «Вінницягаз» (зі змінами від 11.06.2019р.)», АТ «Вінницягаз» () видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області (крім сіл Якушинці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз».

Згідно з п.1.1.1 Статуту АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» останнє є новим найменуванням ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (ідеентифікаційний код 03338649).

У відповідності до положень нормативно-правових актів які регулюють відносини у сфері ринку природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» має статус Оператора ГРМ.

Відтак, позивач, як Оператор ГРМ на території ліцензійної діяльності у Вінницькій області здійснює облік спожитого природного газу, зокрема, визначення спожитих побутовими споживачами обсягів природного газу згідно положень гл.1 розд. IX, п.5 гл.4 розділу IX, п.6 гл.1 розд. XV Кодексу ГРС.

Згідно з п.1 глави 4 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем з метою уніфікації та однозначної ідентифікації споживачів, у тому числі побутових споживачів, та за необхідності їх точок комерційного обліку, а також для забезпечення спрощення процедури зміни постачальника природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем.

Ідентифікація відповідача як споживача шляхом присвоєння номера особового рахунку та ЕІС-коду як суб`єкта ринку природного газу здійснена у встановленому законом порядку, а тому не приймаються доводи відповідача про неправомірне використання його особового рахунку та ЕІС-коду Оператором газорозподільної системи АТ «Вінницягаз».

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростовування доводів позивача щодо об`єму спожитого природнього газу, який взято для розрахунку розподілу природного газу, розміру нарахованої вартості послуги, не обґрунтовано в чому його неправильність, не надано на його спростування чи підтвердження його неправильності жодних доказів.

Тобто, відповідачем не спростовано наявність між ним, як побутовим споживачем природного газу, та АТ «Оператор газорозподільної ситеми «Вінницягаз» договірних відносин, надання позивачем послуги з фізичної доставки та розподілу природного газу до об`єкта побутового споживача та виникнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

Наведені відповідачем доводи у відзиві на позовну заяву цих обставин не спростовують.

Одночасно суд зазначає, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Як було зазначено вище, позивачем було доведено ті обставини, що відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, отримав послуги з розподілу газу, не оплатив їх в зв`язку з чим в нього виникла заборгованість у розмірі 3174,30грн. за період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року включно.

Суд вважає, що заперечуючи проти позову, відповідач не надав жодних доказів які свідчили б про безпідставність чи необґрунтованість позовних вимог. Доводи наведені відповідачем не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи та не спростували наявність заборгованості.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», ), заборгованість за послугу розподілу природного газу в розмірі 3174грн.30коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 в АБ «Кліринговий дім», м. Київ, ), судовий збір у розмірі 2270грн.00коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя