ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3625/20 Номер провадження 22-ц/814/69/22Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
24 січня 2022 року м. Полтава
судді Бутенко С. Б. по справі № 524/3625/20 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, Департамент освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, директор Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Шендрик Валентина Володимирівна, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 63 о/с від 11.06.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий Кременчуцькою гімназією № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області, поновити її на посаді вчителя української мови та літератури Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області з 11.06.2020, стягнути з Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі станом на дату прийняття судового рішення по суті із розрахунку середньоденного заробітку 705,05 грн (без врахування податку), стягнути з Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області на її користь понесені судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що звільнення її з роботи проведено внаслідок загальної оцінки її поведінки, не підтвердженої належними фактами, а лише письмовими заявами батьків учнів, протоколами фіксації бесід з учнями, ПІБ яких не називається, записами в Журналі реєстрації індивідуальних і групових консультацій та бесід, де також не вказуються ПІБ учнів, з якими ці бесіди проводились. Звільнення також проведено без попередньої згоди виборного органу Первинної профспілкової організації працівників освіти та учасників освітнього процесу Вільної профспілки міста Кременчука, заступником голови якого вона являється, та профспілкового комітету Вільної профспілки міста Кременчука, відмову яких у наданні згоди на розірвання з нею трудового договору відповідач безпідставно визнав необґрунтованою.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю фактичних та правових підстав для розірвання трудового договору з позивачем згідно пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України за фактами вчинення нею аморального проступку, несумісного з продовженням нею роботи, що має виховну функцію.

Полтавський апеляційний суд у складі судової колегії Бутенко С. Б., Обідіна О. І., Хіль Л. М., переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 24 січня 2021 року виніс постанову про скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2021 року та ухвалив по справі нове рішення, яким позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 63 о/с від 11.06.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий Кременчуцькою гімназією № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області, поновлено ОСОБА_1 на посаді учителя української мови та літератури Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області з 11.06.2020, стягнуто на її користь з Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.06.2020 по 24.01.2022 у розмірі 284 135,15 грн та понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261,20 грн.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи було проведено з порушенням норм статті 43 КЗпП України щодо обов`язкової попередньої згоди профспілкового комітету, яка надана не була, а отже, за таких обставин роботодавець не мав права розривати трудовий договір з працівником на підставі пункту 3 статті 41 цього Кодексу.

З такими висновками колегії суддів погодитись не можу та маю окрему думку щодо вирішення справи.

Згідно встановлених судом фактичних обставин ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя української мови та літератури Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

На адресу адміністрації Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області надійшли заяви батьків учнів 7-А класу, а саме: ОСОБА_2 від 16.01.2020, ОСОБА_3 від 16.01.2020, ОСОБА_4 від 20.01.2020, ОСОБА_5 від 20.01.2020, ОСОБА_6 від 20.01.2020 та заява батьківського комітету 5-Б класу від 17.01.2020 щодо грубого ставлення, нетактовних звернень, криків на дітей вчителем української мови та літератури ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 29-34).

20 січня 2020 року наказом директора Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області № 17 о/д була створена комісія з розслідування можливого прояву психологічного насильства відносно учнів 5-Б класу та 7-А класу (т. 1, а. с. 48 ).

Відповідно до акту від 23.01.2020, складеного заступниками директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , секретарем гімназії ОСОБА_9 , в їх присутності директор гімназії ОСОБА_10 ознайомила ОСОБА_1 із заявами батьків учнів 7-А та 5-Б класів та запропонувала їй надати письмові пояснення щодо фактів, зазначених у заявах. Проте ОСОБА_1 надати письмове пояснення відмовилася, поводила себе неетично, агресивно, кричала, ображала, а також нанесла особисті образи директору гімназії (т. 1, а. с. 128).

10 квітня 2020 року ОСОБА_1 надала письмові пояснення з приводу заяв батьків учнів. У поясненнях зазначила, що заяву від імені ОСОБА_6 коментувати відмовляється, оскільки від імені цієї особи таких заяв подано дві: одна від 12.12.2019, інша від 20.01.2020, візуально почерк цих заяв відрізняється, тому вважає, що їх складено різними особами. Щодо інших заяв вказала, що викладене в них не відповідає дійсності, учнів вона не ображала і ніякого насилля щодо них не застосовувала, деякі учні не люблять її за вимогливість під час занять (т. 1, а. с. 135).

З журналу реєстрації індивідуальних і групових консультацій та бесід соціального педагога Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_11 вбачається, що соціальний педагог проводила бесіди з учнями 7-А класу, зокрема, щодо обставин, викладених у заявах батьків:

- 21.01.2020 проведено бесіду з ОСОБА_12 , який зазначив, що боїться ходити на уроки ОСОБА_1 , оскільки вчитель з початку року постійно ображає його при всьому класі, кричить на нього, обзиває його безмозглим. Останні рази називала його безмозглим та кричала на нього 11.12.2019 та 16.01.2020. Його так ще ніхто не принижував до цього і він запам`ятає це на все життя;

- 21.01.2020 проведено бесіду з ОСОБА_13 , який був обурений ставленням вчителя ОСОБА_1 до себе, схвильований під час бесіди. Вказував, що з вересня 2019 року ОСОБА_1 ображала його тим, що кожен урок починався з питання: чому він досі не в приюті, а в школі, постійно кричала на нього та безпричинно чіплялася. Чому вона це казала, йому невідомо. Ці слова ображали його, при цьому це було сказано при всьому класі. Через це учень перестав ходити на її уроки з 08.11.2019;

- 21.01.2020 проведено бесіду з ОСОБА_14 , яка повідомила, що ОСОБА_1 незрозуміло пояснює теми уроку, а коли дитина перепитує, то вчитель обурюється та сердиться на неї. 12.12.2019 при всьому класі вкотре обізвала її тварюкою за те, що вона попросила пояснити їй матеріал уроку. Дитина вказала, що після цього вона дуже засмутилася та відмовилася ходити на уроки до ОСОБА_1 та повідомила про це батькам. Крім того, дитина зазначила, що вчитель неодноразово протягом навчального року при всьому класі називала її образливими словами: «тварюка», «неадекватна», «тупа», чим доводила її до сліз;

- 21.01.2020 проведено бесіду із ОСОБА_15 , який вказав, що він намагається не вступати в конфлікти з ОСОБА_1 , проте після попереднього конфлікту вчитель провокує його та кричить на нього без причини, прискіпливо ставиться до його відповідей та письмових робіт. Зокрема, 19.12.2019 кричала на нього без причини, називала його та інших учнів «дебілами», «ненормальними», а батьків називала не дуже розумними за те, що вони не займаються їхнім вихованням. При цьому дитина вказала, що «дебілами», «ідіотами» та «ненормальними» називала дітей і до цього;

- 21.01.2020 проведено бесіду із ОСОБА_16 , який повідомив, що не буде ходити на уроки ОСОБА_1 , оскільки вчитель неодноразово з початку року називала його та дітей «слабоумними», «ненормальними», «дебілами» та «ідіотами». Останній раз обзивала його «дебілом» 19.12.2019. Крім того, 12.12.2019 ОСОБА_1 погрожувала йому колонією та обзивала його маму «полоумною», хоча він нічого поганого не робив;

Заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_7 у присутності практичного психолога ОСОБА_17 , соціального психолога ОСОБА_11 , вчителя англійської мови ОСОБА_18 21.01.2020 було проведено групову бесіду з учнями 7-А класу з приводу розслідування можливого прояву психологічного насильства з боку вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 щодо учнів 7-А класу. Зі слів учнів 7-А класу вчитель ОСОБА_1 постійно зневажливо ставиться до них, не дотримується критеріїв оцінювання, занижує оцінки, може оголосити дитині одну оцінку, а до журналу поставити іншу (нижчу), грубо розмовляє, робить учням некоректні зауваження «закрий рот» та інші, не звертає уваги на прохання учнів, ображає їх, обзиваючи «слабоумними», «тварюками», «тупоголовими», також учні стверджують, що вчитель без дозволу може забрати речі на партах у дітей та інколи застосовує фізичну силу (т. 1, а. с. 136-142).

Крім того, соціальний педагог Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_11 проводила бесіди з учнями 5-Б класу, зокрема, щодо обставин, викладених у заявах батьків:

- 21.01.2020 проведено бесіду з ОСОБА_19 , який повідомив, що ОСОБА_1 найагресивніша з усіх вчителів і він її боїться. Вказав, що вона в цьому році багато разів обзивала учнів «тупими», постійно перебиває дітей і не дає можливості висловитися;

- 21.01.2020 проведено бесіду з ОСОБА_20 , який повідомив, що ОСОБА_1 з початку навчального року постійно кричить на дітей, ніколи не розмовляє в нормальному тоні, тому всі діти її бояться;

- 21.01.2020 проведено бесіду з ОСОБА_21 , яка вказала, що ОСОБА_1 з того часу як почала вести в них уроки кричить на дітей, ігнорує прохання повторити матеріал, не викликає учнів за бажанням. Дитина зазначила, що навмисно намагається хворіти, щоб не ходити на її уроки, бо боїться вчителя;

- 21.01.2020 проведено бесіду з ОСОБА_22 , який повідомив, що ОСОБА_1 з самого початку постійно кричить на дітей та не реагує на прохання пояснити матеріал. Останній раз 20.01.2020 вона знову кричала на учнів та не випускала до туалету, обзивала Івана «безмозглим»;

- 21.01.2020 проведено бесіду з ОСОБА_23 , який зазначив, що ОСОБА_1 його ненавидить, не випускає до туалету, постійно кричить, ігнорує прохання учнів допомогти. Це відбувається з самого початку навчання.

21.01.2020 заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_7 у присутності практичного психолога ОСОБА_17 , соціального психолога ОСОБА_11 , вчителя географії ОСОБА_24 , асистента вчителя ОСОБА_25 було проведено групову бесіду з учнями 5-Б класу з приводу розслідування можливого прояву психологічного насильства з боку вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 щодо учнів 5-Б класу. Всі учні підтвердили, що у класі існує конфліктна ситуація між учнями та вчителем ОСОБА_1 , яка постійно зневажливо ставиться до них, не дотримується критеріїв оцінювання навчальних досягнень (занижує оцінки, ставить незадовільні оцінки, не мотивуючи їх), не реагує на прохання учнів (допомогти виконати завдання, пояснити матеріал), грубо розмовляє з учнями, підвищує голос, робить некоректні зауваження «закрий рот», «мені все одно, що тобі потрібно» та ін. Спільної мови з вчителем учні не знаходять.

Згідно висновку комісії з розслідування можливого прояву психологічного насильства, викладеному у протоколі від 23.01.2020, під час проведення уроків української мови та літератури у 5-Б класі вчитель української мови та літератури ОСОБА_1 постійно підвищує голос, ображає та принижує дітей, зневажливо ставиться до них, не реагує на прохання учнів допомогти виконати завдання, пояснити матеріал та інше, не пускає дітей до туалету, на уроках грубо розмовляє з учнями, робить учням некоректні зауваження «закрий рот», «мені все одно що тобі потрібно», обзиває «безмозгими», «тупими». Через вказані дії учні 5-Б класу бояться вчителя та не бажають бути присутніми на її уроках. Під час проведення уроків української мови та літератури у 7-А класі вчитель української мови та літератури ОСОБА_1 спільної мови з дітьми не знаходить і частина дітей відмовляється бути присутніми на її уроках. Зокрема, ОСОБА_1 постійно незрозуміло пояснює матеріал, підвищує голос, не реагує на прохання учнів допомогти виконати завдання, пояснити матеріал та інше, на уроках грубо розмовляє з учнями, робить учням некоректні зауваження «закрий рот», ображає та принижує дітей, зневажливо ставиться до них, обзиваючи «ідіотами», «дебілами», «тварюками», «ненормальними», «слабоумними», «тупоголовими», а батьків дітей «полоумними», погрожує дітям колонією та поліцією, може без дозволу забрати речі на партах у дітей (т. 1 а. с. 45-47).

У висновку вказано, що дії вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 , що виразилися в систематичних образах та обзиваннях дітей, приниженні їх честі і гідності, зневажливому ставленні і грубому поводженні з ними, підвищенні відносно них голосу, не реагуванні на прохання дітей, в результаті чого діти відмовляються відвідувати її уроки, бо бояться вчителя, вказують на застосування нею психологічного та морального насильства відносно учнів 5-Б та 7-А класів і свідомому систематичному порушенні їх прав, передбачених статтею 3 Конституції України, статтями 6, 10 Закону України «Про охорону дитинства», пунктом 8, 9 частини першої статті 53 Закону України «Про освіту» та невиконанні нею обов`язків педагогічного працівника, передбачених статтею 54 Закону України «Про освіту», пункту 3.7 Статуту Кременчуцької гімназії № 18, затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 24.04.2019, пунктів 3.16, 3.17, 3.23 Посадової Інструкції № 4, затвердженої наказом директора № 221 о/д дід 02.09.2019, пунктів 3.3., 3.5. Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених загальними зборами трудового колективу 22.08.2019.

Судом також встановлено, що 29.11.2019 ОСОБА_1 зверталася до освітнього омбудсмена ОСОБА_26 із повідомленням про те, що на неї чиниться психологічний тиск з боку директора Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_10 , заступників директора ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , голови профспілки ОСОБА_27 .

За результатами виїзної перевірки освітній омбудсмен у листі від 21.02.2020 вих. № 187/20-р рекомендував: залучити посередника медіатора з метою врегулювання конфліктних ситуацій всередині педагогічного колективу та батьками здобувачів освіти (зокрема батьками здобувачів освіти 7-А та 5-Б класів), належним чином реагувати на повідомлення батьків про недотримання норм етичної поведінки педагогічними працівниками закладу освіти (обзивання учнів, застосування фізичної сили до них), неналежне виконання покладених на них обов`язків (неправильно виставлені оцінки, необ`єктивне оцінювання тощо), відповідним чином фіксувати звернення батьків, створювати комісії для з`ясування обставин, проводити службові розслідування, видавати накази про заходи дисциплінарного впливу тощо.

Крім того, освітній омбудсмен зазначив, що твердження ОСОБА_1 щодо тиску з боку керівництва закладу освіти на батьків здобувачів освіти, а також їхнього підкупу спростовувалися батьками здобувачів освіти під час особистої зустрічі. Твердження щодо психологічного тиску з боку керівництва, мобінгу, розповсюдження неправдивої інформації, не підтверджуються фактичними доказами та не можуть вважатися обґрунтованими (т. 1, а. с. 143-144).

Оскільки позивач є членом виборного органу Первинної профспілкової організації працівників освіти та учасників освітнього процесу Вільної профспілки міста Кременчука, 21.02.2020 до профспілкового комітету Вільної профспілки міста Кременчука, роботодавцем направлено подання № 01-17/57 від 19.02.2020 про надання згоди на звільнення вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України, за вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку, не сумісного з продовженням роботи.

Згідно витягу з протоколу № 1 засідання профспілкового комітету Вільної профспілки міста Кременчука від 11.03.2020 профспілковий комітет відмовив у наданні згоди Кременчуцькій міській гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області на звільнення вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку з недоведеністю вини в діях вказаного працівника. Крім того, для більш детального вивчення обставин справи та не допущення в подальшому подібних випадків, профспілковий комітет Вільної профспілки м. Кременчука витребував з адміністрації інформацію, підтверджену документально: пояснення від вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 за кожне упереджене звинувачення, ступінь тяжкості вчиненого проступку ОСОБА_1 , якщо такий мав місце, заподіяну шкоду ОСОБА_1 , якщо така мала місце, про попередню роботу ОСОБА_1 , посадову інструкцію № 4, правила внутрішнього трудового розпорядку. (т. 1, а. с. 163-166).

В обґрунтування своєї відмови профспілковий комітет посилався на те, що обставини наведені у поданні мають загальний зміст та не містять посилань на конкретні випадки некоректної поведінки ОСОБА_1 з датами їх вчинення по кожному окремому факту або іменами їх учасників, окрім того, кожен такий випадок не підтверджений відповідними матеріалами службової перевірки за фактом його вчинення, до того ж, вказані порушення, за умови, що вони дійсно відбувались, мають ознаку систематичних і характеризуються як загальна оцінка поведінки ОСОБА_1 протягом якогось проміжку часу, а не одномоментно, що не може вважатися аморальним проступком. Зазначення роботодавцем про невідповідність оцінок у зошитах учнів та класному журналі у 16 учнів за жовтень 2019 року 5-Б класу та у 16 учнів у 7-А класі, що вказує на недостовірність виставлення вчителем ОСОБА_1 оцінок - має ознаки не аморального, а дисциплінарного проступку, за який ОСОБА_1 вже притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Щодо факту образи та психологічного тиску вчителем української мови та літератури ОСОБА_1 11.10.2019 на учня ОСОБА_28 - це діяння має ознаки не аморального, а дисциплінарного проступку, за який ОСОБА_1 вже винесено попередження наказом від 07.11.2019 № 227 0/с «Про результати розслідування заяви батьків».

Застосування фізичного та психологічного насильства відносно учня 7-А класу ОСОБА_29 з боку вчителя української мови та літератури ОСОБА_1 також має ознаки дисциплінарного проступку, за який ОСОБА_1 вже притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом від 09.01.2020 № 01 0/с «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани ОСОБА_1 » без погодження з профспілкою.

Стосовно конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та учнями ОСОБА_30 та ОСОБА_14 , то як убачається з наданих гімназією матеріалів, зокрема, протоколу від 05.02.2020 засідання комісії з розслідування заяв батьків, вказані учні мають проблеми з успішністю по предмету, який викладає ОСОБА_1 , відтак, є усі підстави вважати, що існуюча з даного питання конфліктна ситуація викликана особистою неприязню вказаних учнів до ОСОБА_1 через низьку оцінку рівня їх знань.

Заяви батьків дітей, які також покладені в основу подання про розірвання трудового договору з працівником за ініціативи роботодавця слід оцінювати критично, адже самі батьки не були безпосередніми свідкам свідчення записані ними лише зі слів їх дітей - учнів 5-Б та 7-А класів.

01 червня 2020 року до профспілкового комітету Вільної профспілки міста Кременчука надійшло повторне подання Кременчуцької гімназії № 18 від 19.05.2020 № 01-17/117 про надання згоди на розірвання трудового договору з вчителем української мови та літератури ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку, не сумісного з продовження роботи з наданням додаткових матеріалів.

Згідно витягу з протоколу № 4 засідання профспілкового комітету Вільної профспілки м. Кременчука від 03.06.2020 профспілковий комітет відмовив у наданні згоди Кременчуцькій міській гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області на звільнення вчителя української мови та літератури Кременчуцької міської гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку з недоведеністю вини в діях вказаного працівника та за спливом строку на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбаченого частиною першою статті 148 КЗпП України. В обґрунтування підстав відмови посилався на обставини, аналогічні, викладеним у протоколі № 1 засідання профспілкового комітету Вільної профспілки м. Кременчука від 11.03.2020 (т. 1, а. с. 157-159).

Крім того, директором Кременчуцькій міській гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області також було направлено подання № 01-17/118 від 19.05.2020 до профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників освіти та учасників освітнього процесу Вільної профспілки міста Кременчука про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України (т. 1, а. с. 9-12).

Згідно витягу з протоколу № 5/2020 від 28.05.2020 засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників освіти та учасників освітнього процесу Вільної профспілки міста Кременчука, в якому взяли участь 3 члени профспілкового комітету та адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_31 профспілковий комітет постановив не дати згоду Кременчуцькій міській гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області на звільнення вчителя української мови та літератури Кременчуцької міської гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку з недоведеністю вини в діях вказаного працівника та за спливом строку на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбаченого частиною першою статті 148 КЗпП України (т. 1, а. с. 160-162).

В обґрунтування такого рішення профспілковий комітет зазначив, що роботодавець вже звертався з поданням аналогічного змісту, у задоволенні якого було відмовлено, при цьому, частину фактів він наводить знову. Звільнення з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (пункт 3 частини першої статті 41 КЗпП України) не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Наказом директора Кременчуцької гімназії № 18 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_10 «Про звільнення ОСОБА_1 » № 63 о/с від 11.06.2020 розірвано трудовий договір з позивачем ОСОБА_1 , вчителем української мови та літератури за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України та звільнено її з роботи 11.06.2021.

Підставою для звільнення вказано: заяви батьківського комітету 5-Б класу від 17.01.2020, ОСОБА_3 від 17.01.2020, ОСОБА_32 від 16.01.2020, ОСОБА_4 від 20.01.2020, ОСОБА_5 від 20.01.2020, ОСОБА_6 від 20.01.2020; повідомлення про проведення колективної бесіди від 21.01.2020 з учнями 5-Б класу; повідомлення про проведення індивідуальних бесід від 21.01.2020 з учнями 5-Б класу; повідомлення про проведення колективної бесіди від 21.01.2020 з учнями 7-А класу; повідомлення про проведення індивідуальних бесід від 21.01.2020 з учнями 7-А класу; протокол комісії з розслідування можливого психологічного насильства від 23.01.2020; службова записка голови комісії від 23.01.2020; журнал реєстрації індивідуальних і групових консультацій та бесід, результати перевірки освітнім омбудсменом, проведеної 17.01.2020 (т. 1, а. с. 6-7).

У наказі про звільнення позивача наведено такі дії ОСОБА_1 , які свідчать про вчинення нею аморального проступку: учня 7-А класу ОСОБА_29 вчитель ОСОБА_1 11.12.2019 та 16.01.2020 називала «безмозглим», щодо учня 7-А класу ОСОБА_33 з вересня 2019 року ОСОБА_1 неодноразово вказувала на необхідність перебування його в «приюті», ученицю 7-А класу ОСОБА_34 ІНФОРМАЦІЯ_1 назвала «тварюкою», учнів 7-А класу ОСОБА_35 та ОСОБА_16 19.12.2019 називала «дебілами», учню ОСОБА_36 ІНФОРМАЦІЯ_2 погрожувала колонією та назвала його матір «полоумною», учня 5-Б класу ОСОБА_37 20.01.2020 назвала «безмозглим» та не відпускала до туалету.

Також вказано, що крім того, було встановлено, що вчитель ОСОБА_1 з вересня 2019 року неодноразово називала учнів 7-А класу «дебілами», «ідіотами», «ненормальними», «слабоумними», зневажливо ставилася до них, грубо розмовляла, робила некоректні зауваження, не звертала уваги на прохання дітей пояснити незрозумілий матеріал, ображала та принижувала дітей, могла без дозволу забрати речі на партах у дітей; дітей 5-Б класу з вересня 2019 року називала «тупими», неодноразово підвищувала на них голос та грубо розмовляла, ігнорувала прохання допомогти, робила некоректні зауваження.

Вчинення аморального проступку згідно пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України є додатковою підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який виконує виховні функції, за умови, що такий проступок є несумісним з продовженням даної роботи.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за цією підставою, належать учасники освітнього процесу, зазначені у статті 52 Закону України «Про освіту», а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.

Термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду як правозастосовному органу надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника.

Відповідно до частини першої статті 53 Закону України «Про освіту» здобувачі освіти мають право на безпечні та нешкідливі умови навчання, утримання і праці; повагу людської гідності; захист під час освітнього процесу від приниження честі та гідності, будь-яких форм насильства та експлуатації, булінгу (цькування), дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти.

За змістом частини другої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані: постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність; сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у здобувачів освіти усвідомлення необхідності додержуватися Конституції та законів України, захищати суверенітет і територіальну цілісність України; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки тощо.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 30 січня 2018 року у справі № 713/265/15-ц (провадження № 61-135св17), від 16 травня 2018 року у справі № 1519/2-667/11 (провадження № 61-13895св18), від 07 травня 2018 року у справі № 243/8522/17 (провадження № 61-13316св18).

Засадами державної політики у сфері освіти та принципами освітньої діяльності є, зокрема, формування поваги до прав і свобод людини, нетерпимості до приниження її честі та гідності, фізичного або психічного насильства, а також до дискримінації за будь-якими ознаками (стаття 6 Закону України «Про освіту»).

Величезна суспільна значущість педагогічної праці зумовлює надвисокі вимоги як до особистості вчителя, так і до щоденної поведінки педагога, саме тому, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості дітей.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Отже, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагог, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов`язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14, від 22 березня 2017 року у справі № 6-3135цс16, а також Верховний Суд у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 351/2141/16 (провадження № 61-31226св18), від 31 липня 2019 року у справі № 243/5802/16-ц (провадження № 61-24254св18), від 05 вересня 2019 року у справі № 697/2520/18 (провадження № 61-8551св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18), на які й посилався заявник у касаційній скарзі.

Судом першої інстанції встановлено факти вчинення позивачем ряду дій, які для педагога є аморальними, так як полягали у приниженні честі та гідності учнів, висловлюванні образ, некоректних зауважень, принизливих звертань, зневажливого та грубого поводження, криків, системний характер яких дає підстави для висновків про неможливість подальшої роботи позивача на посаді вчителя.

Встановлені судом фактичні обставини підтверджуються наявними в матеріалах доказами та позивачем не спростовані.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог закону, тому підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя української мови та літератури відсутні.

Даючи оцінку відмові профспілкового комітету Вільної профспілки міста Кременчука та відмові профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників освіти та учасників освітнього процесу Вільної профспілки міста Кременчука у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що такі відмови є необґрунтованими, оскільки мотивовані власною оцінкою профкомами наведених роботодавцем фактів та помилковим тлумаченням норм трудового законодавства.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналогічні положення містяться і у частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

За змістом зазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Тобто, суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», що означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами».

Рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичним обставинам і підставам звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 475/9/17, від 08 жовтня 2020 року у справі № 202/2817/19.

Судом першої інстанції вірно вказано, що розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України не є заходом дисциплінарного стягнення, тому вимоги статей 148, 149 КЗпП України щодо строку та порядку застосування дисциплінарних стягнень на спірні правовідносини не поширюються та мотиви у ненаданні згоди профспілковими комітетами на звільнення позивача, які ґрунтуються на спливі строку, встановленого статтею 148 КЗпП України, а також неможливості повторного притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за окремі вчинки, не відповідають нормам трудового законодавства та обґрунтовано відхилені місцевим судом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» пункт 28 роз`яснено, що звільнення з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (пункт 3 статті 41 КЗпП), не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Разом з тим, подання Кременчуцької гімназії № 18 профспілковому комітету Вільної профспілки міста Кременчука та профспілковому комітету Первинної профспілкової організації працівників освіти та учасників освітнього процесу Вільної профспілки міста Кременчука про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником за ініціативи роботодавця містили посилання на конкретні факти систематичного вчинення учителем української мови та літератури ОСОБА_1 інцидентів, що полягали у застосуванні вчителем фізичного насильства, психологічного тиску до неповнолітніх учнів, приниженні їх честі та гідності, некоректних зауважень та образ, зневажливого та грубого поводження, нетактовних звернень та криків на дітей, що підтверджується результатами розслідування можливого прояву психологічного насильства, проведеного комісією закладу за участю представників батьківського комітету 7-А та 5-Б класу, заявами батьків учнів ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , повідомленнями соціального педагога ОСОБА_43 , повідомленнями заступника директора з НВР ОСОБА_44 , соціального педагога ОСОБА_43 , практичного психолога ОСОБА_45 , вчителя географії ОСОБА_24 , асистента вчителя ОСОБА_46 , індивідуальними та груповими бесідами з учнями 5-Б та 7-А класів, та свідчить про недостойну поведінку для вчителя, несумісну з продовженням даної роботи.

Скорочення прізвищ учнів до першої літери у поданні роботодавця та приховання прізвищ дітей при виготовленні копій записів журналу реєстрації індивідуальних та колективних бесід з учнями не спростовує повідомленої дітьми інформації та з огляду на вік дітей та конфліктний характер подій є виправданим задля захисту їх психічного здоров`я та виключення будь-якого негативного на них впливу.

Власна оцінка профспілковим комітетом вказаних фактів за відсутності їх належного спростування та характеристика дій вчителя ОСОБА_1 щодо систематичних образ на адресу дітей, як загальної оцінки її поведінки протягом певного проміжку часу (не одномоментно), що на думку профспілкових комітетів не може вважатись аморальним проступком у розумінні пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи та не є належно аргументованою відмовою у наданні згоди на звільнення працівника за ініціативою роботодавця, що вірно встановлено місцевим судом.

Значний педагогічний досвід позивача ОСОБА_1 , наявність в неї вищої категорії та присвоєння звання «Старший вчитель» за значні досягнення в показниках роботи жодним чином не стосуються її поведінки по відношенню до учнів та встановлених фактичних обставин не спростовує.

Як вбачається із показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_3 , ОСОБА_47 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , конфлікт між вчителем ОСОБА_1 та учнями 5-Б та 7-А класів виник ще у вересні 2019 року, вказані особи були свідками непоодиноких образ та принизливих звернень позивача на адресу учнів, що створювало стресову ситуацію для дітей, батьки зверталися до класних керівників, директора гімназії, в засоби масової інформації, мали намір влаштувати страйк та не пускати дітей до школи або не пускати в школу вчителя ОСОБА_1 .

Про застосування до дітей фізичного та психологічного насильства вчителем ОСОБА_1 йдеться і у заявах ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , адресованих директору гімназії у січні 2020 року, за результатами перевірки яких створеною у закладі комісією вказані факти підтвердились, а отже, висновки профспілкового комітету, з якими погодилась і судова колегія, про недоведеність аморальної поведінки учителя ОСОБА_1 та неналежність доказів для її звільнення є безпідставними.

Звернення ОСОБА_1 до освітнього омбудсмена не є свідченням чиненого щодо неї психологічного тиску з боку керівництва та мобінгу, а повідомлені нею обставини не є обґрунтованими, оскільки не були підтверджені фактичними доказами, що встановлено за результатами перевірки освітнім омбудсменом ОСОБА_26 та повідомлено ним у листі вих. № 187/20-р від 21.02.2020, про що адміністрація гімназії повідомляла профспілковий орган.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем вимог статей 43, 252 КЗпП України та наявність підстав на звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України після одержання необґрунтованої відмови виборного органу первинної профспілкової організації та вищого виборного органу цієї професійної спілки в наданні згоди на розірвання трудового договору з учителем української мови та літератури ОСОБА_1 за фактами вчинення нею аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

За таких обставин рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2021 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає залишенню в силі, як таке, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, та доводами апеляційної скарги позивача не спростовується.

Суддя С. Б. Бутенко