Постанова

Іменем України

14 червня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6283/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року

та апеляційну скаргу ОСОБА_2

на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року

в складі судді Жука М.В.

по справі №756/14871/20 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 161707 грн 62 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що згідно розписки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг кошти у розмірі 150 000,00 грн, які зобов?язалась повернути в строк до 10.04.2020.

Також, вказував, що внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов розписки в останньої утворилась заборгованість, яка складає загальну суму 161707,62 грн, з яких: 150 000,00 грн - сума основного боргу; 6000,00 грн - сума процентів; 2 692, 62 - сума трьох процентів річних; 3 015,00 грн - сума інфляційних втрат.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 . На користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, обґрунтовуючи рішення тим, що розписка про одержання боргу відповідачкою не підписана, так як залишив поза увагою визнання ОСОБА_2 такої розписку у судовому засіданні.

Вважав, що судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов договору позики, оформленого розпискою, оскільки в останній зазначено, що ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 в борг суму розмірі 150 000,00 грн та зобов?язалась повернути до 10.04.2020 і факт складання розписки особисто визнано відповідачем у справі.

Зазначив, що посилання суду на те, що у розписці відсутня дата її складення не спростовують наявність боргових зобов`язань, оскільки у розписці вказана дата виконання зобов`язання.

Як на підставу обґрунтування незаконності додаткового рішення суду першої інстанції від 10.01.2022 посилався на те, що відповідач, під час розгляду справи судом першої інстанції не надала попереднього розрахунку суми судових витрат, зокрема не надала таку заяву до закінчення судових дебатів, натомість подала заяву після ухвалення рішення у справі.

Вважав, що таким чином суд порушив норми процесуального права, оскільки повинен був залишити таку заяву без розгляду, а не приймати додаткове рішення у справі.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2021 та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.01.2022 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач, користуючись наданим правом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2021 залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначила, що суд дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог з огляду на відсутність підпису ОСОБА_2 та дати отримання коштів у розписці.

Вказала, що передумовами написання такої розписки став укладений між нею та позивачем договір викупу автомобіля від 10.02.2020, за яким позивач мав передати автомобіль Шевроле Малібу, д.н.з. НОМЕР_1 , а розписка була написана лише за вимогою позивача, оскільки останній повідомив що автомобіль є цінним майном а відповідач купуватиме його в розстрочку.

Крім того, не погоджуючись з додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 10.01.2022 в частині зменшених витрат на правничу допомогу, відповідач подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення в цій частині ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивувала, тим що нею було подано всі необхідні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, тож суд безпідставно зменшив такі витрати.

За вказаних обставин просила змінити додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києві від 10.01.2022 та стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу, суд першої інстанції встановивши, що розписка ОСОБА_2 не підписана, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 власноручно написала розписку за змістом, якою підтверджує, що взяла у ОСОБА_1 в борг суму у розмірі 150 000 грн., яку зобов`язалася повернути 10.04.2020 року, при передачі грошей були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 60, 61).

Указана розписка не містить підпису ОСОБА_2 та дати її складення, а також підписів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Разом з тим, ОСОБА_2 визнала факт особистого складання вказаної розписки.

Вказана обставина з урахуванням її визнання сторонами у справи відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З огляду на ці вимоги закону, суд при вирішенні спору не приймає до уваги зазначення у розписці свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Враховуючи визнання ОСОБА_2 факту складання розписки отримання від ОСОБА_1 в борг 150 000,00 грн із зобов`язанням повернути їх до 10.04.2020 у справі, що переглядається, відсутність підпису ОСОБА_2 у розписці та дати її складання не можуть свідчити про відсутність зобов`язань, оскільки у даній справі, розписка містить конкретну дату виконання зобов`язань, а саме 10.04.2020.

З урахуванням того, що позивач просив стягнути з відповідачки неустойку, передбачену законом, розраховану з дати прострочення зобов`язання, тому для даної справи важливим є наявність в розписці дати виконання зобов`язань, яка зазначена у розписці, а саме 10.04.2020.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд помилково взяв до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що розписка писалася нею не з метою одержати грошові кошти в позику, а на вимогу ОСОБА_1 в рахунок забезпечення її зобов`язань за укладеним між ними договором викупу автомобіля.

Дійсно, в матеріалах справи наявна копія договору, за умовами якого 10.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір викупу автомобіля за п. 1.1. якого ОСОБА_1 , як орендодавець, передав, а ОСОБА_2 , як орендар, прийняла в оренду з правом викупу автомобіль Шевроле Малібу, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 30, 31).

Однак, суд не звернув увагу, що сума боргу за розпискою становить 150 000,00 грн, а вартість автомобіля за договором викупу складає 425 700,00 грн.

З урахуванням значної різниці у сумі предмету договорів, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що між сторонами виникли інші правовідносини ніж договір позики.

Матеріли справи не містять доказів тотожності договору викупу автомобіля та розписки, оскільки розписка не містить відомостей що такі кошти отримувались ОСОБА_2 з метою укладання вказаного договору викупу автомобіля.

Ураховуючи, що розписка, яка складена особисто відповідачкою, знаходиться у позивача, в цій розписці містяться відомості про отримання у позику 150 000,00 грн та зобов`язання про повернення цих коштів до 10.04.2020, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за сумою основного боргу 150 000,00 грн, процентів у розмірі 6000,00 грн, трьох відсотків річних в сумі 2 692,62 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 015,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відсутні докази виконання ОСОБА_2 визнаного зобов`язання повернути ОСОБА_1 борг у розмірі 150 000,00 грн до 10.04.2020 за розпискою.

У зв`язку з тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи при вирішенні позовних вимог про стягнення заборгованості, відмовляючи в задоволенні позову неповно дослідив обставини справи, то у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо додаткового рішення Оболонського районного суд м. Києва від 10.01.2022 колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 16.04.2018 у справі № 923/631/15.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2021 та ухвалив нове рішення про задоволення позову, додаткове рішення Оболонського районного суд м. Києва від 10.01.2022 втрачає силу як невід`ємна частина судового рішення від 09.11.2021.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження додаткового рішення Оболонського районного суд м. Києва від 10.01.2022 та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення Оболонського районного суд м. Києва від 10.01.202 правового значення не мають, тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Таким чином, за обставин скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову, заява відповідачки про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду то за приписами ч. 13. ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме щодо стягнення судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції про сплату №20340 від 16.11.2020 за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1 617,08 грн. За подання апеляційної скарги, згідно квитанції 1598-3996-91-5279-81 від 30.01.2022 за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 2 425,62 грн (а.с. 16, 94).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 042,70 грн, з яких 1 617,08 грн судового збору за подання позовної заяви та 2 425,62 грн за подання апеляційної скарги.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року - скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року - залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) сума основного боргу розмірі 150 000 грн (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп, суму процентів у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп, сума трьох процентів річних у розмірі 2 692 (дві тисячі шістсот дев`яносто дві) грн. 62 коп, та суму інфляційних втрат у розмірі 3 015 (три тисячі п`ятнадцять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 4 042 (чотири тисячі сорок дві) грн 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець