КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/9032/20 Головуючий у 1 інстанції: Жук М.В.
провадження №22-ц/824/5229/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕНСІОН-ЮА» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕНСІОН-ЮА» до ОСОБА_1 про зміну розміру часток у праві власності на нерухоме майно, припинення права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивач - ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що відповідно до договору довічного утримання товариство набуло у власність Ѕ частину квартири

АДРЕСА_1 , а власником іншої частини цієї квартири є ОСОБА_1 .

Вказував, що оскільки спірна квартира перебувала в аварійному, антисанітарному стані та потребувала ремонту, який товариство провело за власний рахунок, враховуючи вартість невід`ємних поліпшень цього нерухомого майна, ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА», уточнивши позовні вимоги, просив суд:

змінити розмір часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» право власності на 45/100 часток спірної квартири з частки, що належала ОСОБА_1

залишити у її власності 5/100 часток у цій квартирі, після чого припинити право власності ОСОБА_1 на 5/100 часток у квартирі

визнати за ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» право власності на ці 5/100 часток у квартирі зі стягненням з ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за цю частку згідно висновку будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року у позові відмовлено.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві повернути ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» 70 400 грн., внесених за квитанцією №ПН 1983451 від 13.04.2021 року на рахунок № НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА»з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що як підставу для відмови у задоволенні позову, судом першої інстанції зазначено відсутність згоди іншого співвласника на проведення ремонтних робіт, оскільки повідомлення про проведення ремонтних робіт не було вручене відповідачу та відсутні докази, що свідчать про вимушеність цих робіт та їх невід`ємність.

Проте, позивач з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись, оскільки відповідачка не була зареєстрована і не проживає у спірній квартирі, жодного разу не сплатила комунальні послуги, а позивач здійснив всі можливі дії з розшуку відповідачки з метою спонукання її до утримання своєї частки у квартирі.

Таким чином, самоусунення відповідача від своїх обов`язків по утриманню спільного майна свідчить про її недобросовісність та порушення прав позивача.

Вказує, що вартість невід`ємних поліпшень, проведених в квартирі АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертизи складає різницю між ринковою вартістю квартири з поліпшеннями та без них, а саме: 636 000 грн.

Отже, вважає, що висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №14/12/20 від 14.12.2020 року було повністю доведено вимушеність проведення ремонтних робіт та їх невід`ємність.

Зазначає, що позивач володіє 50/100 частки квартири, частка відповідача у спірній квартирі після здійснення ремонту зменшилась до 5/100, що підтверджується висновком експерта №14/12/20 від 14.12.2020 року. При таких обставинах, частка відповідача у праві спільної власності на спірну квартиру є незначною.

Також, звертає увагу суду на те, що розмір житлової площі у відповідності до частки відповідача, як співвласника спірної квартири з урахуванням перерозподілу, у відповідності до технічного паспорту, становить 0,81 м.кв.

Судовим експертом Стасюк М.Ю. за замовленням позивача було проведено судову будівельно-технічну експертизу та складено за її результатами висновок №15/12/20 від 15.12.2020 року, яким встановлено, що відповідно до вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва виділити в натурі 5/100 частин квартири АДРЕСА_1 не вбачається можливим.

Тому, квартира як річ зазвичай є подільною річчю, однак враховуючи те, що в даному випадку частка відповідача є незначною, тобто становить менший розмір ніж площа

будь-якого із приміщень спірної квартири, розподіл квартири АДРЕСА_1 в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 95/100 і 5/100 з технічної точки зору - не можливий, а тому квартира як річ за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною.

Також зазначає, що у відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведення відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на квартиру є незначною й не може бути виділена в натурі чи особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає.

Звертає увагу суду на те, що позивач та відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, тому при таких обставинах спільне володіння та користування майном є неможливим.

Вказані вище обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки з боку відповідача не вчиняються жодні дії, спрямовані на утримання, ремонт, облаштування та догляду за квартирою як її співвласника.

Враховуючи те, що частка відповідача у квартирі є незначною, не можливий ні її поділ в натурі між співвласниками, ні виділ частки у спільному майні співвласникам, ні встановлення порядку його користування між співвласниками, а також відповідач жодного дня не проживала у спірній квартирі, не утримувала її, не вносила жодних коштів у рахунок її ремонту та плати комунальних послуг, більш того вартість частки є незначною, а відповідач проживає в іншому житлі, припинення за рішенням суду права відповідача на частку у спільному майні, яким є вказана вище квартира не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Відповідно до висновку судового експерта Стасюк М.Ю. №15/12/20 від 15.12.2020 року дійсна (ринкова) вартість частки квартири в розмірі 5/100 становить 70 400 грн., які позивачем було внесено на депозитний рахунок суду на виконання ч 2 ст.365 ЦК України, відповідно до якої суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивач вважає, що припинення права власності відповідача на його частину у спірній квартирі не завдасть йому ніякої шкоди, оскільки у відповідача існує можливість проживати в іншому житлі. До того ж, спільне володіння і користування майном є неможливим.

Отже, вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, не ґрунтується на засадах верховенства права та внаслідок неповного з`ясування обставин справи, встановлення недоведених обставин, невідповідності висновків у оскаржуваному рішенні дійсним обставинам справи та порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках, відповідачка згоди ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» на проведення в ній ремонтних робіт не надавала, надіслане їй поштовим відправленням повідомлення про проведення цих робіт, яке ОСОБА_1 не вручено, не може розцінюватись як її згода, а також з огляду на відсутність належних та допустимих доказів, що свідчать про вимушеність цих робіт та їх невід`ємність та дійшов висновку про відсутність правових підстав для збільшення частки позивача у спірній квартирі за рахунок частки відповідачки внаслідок проведення ним ремонтних робіт за власні кошти й відповідно про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно зі ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що за інформацією з КП КМР «КМБТІ» квартира

АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі договору міни, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №16 від 27.01.1995 року за №6-221 та зареєстрованого в Бюро 01.02.1995 року за реєстровим №2017 (а.с.7).

16 листопада 2016 року між ОСОБА_4 (відчужувач) та ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала у власність, а набувач отримав у власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , взамін чого ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» зобов`язувалося забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору (а.с.4-5).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.02.2020 року право власності на Ѕ частина квартири

АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» (а.с.6).

Як вбачається з довідки КК «Центр комунального сервісу» від 11.11.2016 року, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , технічний стан будинку задовільний, характеристика житлової площі задовільна (а.с.8).

Встановлено, що 13 березня 2020 року ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» направлено поштою ОСОБА_1 повідомлення про проведення ремонтних робіт, в якому позивач просив надати згоду на проведення визначених у повідомленні ремонтних робіт, що підтверджується описом у вкладення в цінний лист та накладною №708 (а.с.9-10, 11).

03 квітня 2020 року між ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» (довіритель) та ОСОБА_5 (виконавець) укладено договір №02 на виконання ремонтно-монтажних, оздоблювальних робіт, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується з матеріалів, які надає замовник, на власник ризик та у передбачений договором строк виконати ремонтно-монтажні, оздоблювальні роботи на об`єкті, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 34,2 кв. м, що перебуває в управлінні і користуванні замовника, а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх (а.с.14-15).

Загальна вартість договору складається з суми вартостей робіт згідно актів виконаних робіт; орієнтований обсяг, характер і вартість робіт визначається у кошторисі, який є додатком №1 до договору (п.п.2.1, 2.2 Договору).

За актом виконаних робіт до договору №02 від 03.04.2020 року загальна вартість робіт становить 166 964 грн. 72 коп. (а.с.16-17).

Згідно розписки ОСОБА_5 від 03.06.2020 року вона від члена правління ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» Мазура Б.В. одержала 166 964 грн. 72 коп. в рахунок оплати за виконані роботи відповідно до договору від 03.04.2020 року (а.с.18).

Відповідно до висновку судового експерта Стасюк М.Ю. за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 14.12.2020 року №14/12/20 за заявою ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 до здійснених у 2020 році поліпшень, а саме: капітального ремонту (враховуючи стан квартири до проведення ремонту як «незадовільний»), визначена за наданими на дослідження документами станом і в цінах на час складання висновку становить 772 000 грн. 00 коп.; ринкова вартість квартири після здійснених у 2020 році невід`ємних поліпшень, а саме: проведення капітального ремонту, визначена за наданими на дослідження документами станом і в цінах на час складання висновку становить 1 408 000 грн. 00 коп.; вартість невід`ємних поліпшень, проведених в квартирі станом і в цінах на час складання висновку становить 636 000 грн. 00 коп. (а.с.56-85).

Зі змісту висновку судового експерта Стасюк М.Ю. за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 15.12.2020 року №15/12/20 за заявою ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» вбачається, що відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі 5/100 частин квартири АДРЕСА_1 не вбачається можливим; дійсна (ринкова) вартість частки квартири в розмірі 5/100 станом на час проведення експертизи, визначена за наданими документами становить 70 400 грн. 00 коп. (а.с.88-105).

Згідно квитанції №ПН 1983451 від 13.04.2021 року ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» внесено на депозитний рахунок суду 70 400 грн.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частинами 1 та 3 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою

Відповідно до ч.3 ст.357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

За ч.5 ст.357 ЦК України поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Отже, як вірно вважав суд першої інстанції, здійснення права власності співвласниками, в тому числі спрямованих на покращення спільного майна (ремонт), можливе лише за їх спільною згодою, а у разі її відсутності, такі дії одного із співвласником вважаються вчиненими ним на власний ризик і не призводять до зміни розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках, відповідачка згоди ТОВ «ПЕНСІОН-ЮА» на проведення в ній ремонтних робіт не надавала, а надіслане їй поштовим відправленням повідомлення про проведення цих робіт, яке ОСОБА_1 не вручено, не може розцінюватись як її згода.

З огляду на вищенаведене, суд вірно вважав, що відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про вимушеність цих робіт та їх невід`ємність та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для збільшення частки позивача у спірній квартирі за рахунок частки відповідачки внаслідок проведення ним ремонтних робіт за власні кошти й відповідно про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕНСІОН-ЮА»залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: