КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 754/8212/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2748/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

02 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Ящук Т.І.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Усікової Лесі Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Державного підприємства «Головний науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни, Акціонерного товариства «Альфа - Банк» про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С ТА Н О В И В :

У червні 2019року позивач звернулась до суду із позовом до Державного реєстратора ДП «Головний науково -дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., АТ «Альфа - Банк» про визнання протиправним та скасування рішення, яке заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.02.2020 року задоволено.

У січні 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не вирішено питання про відшкодування витрат на правову допомогу при ухваленні заочного рішення від 26.02.2020 року.

Просив, ухвалити додаткове рішення про стягнення з Державного реєстратора ДП«Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., АТ «Альфа - Банк»на користь ОСОБА_1 всіх понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 рокустягнутоз Державного реєстратора ДП «Головний науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В.на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн.

Стягнутоз АТ«Альфа - Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн.

Не погоджуючись іздодатковим рішенням суду, Усікова Л.О. в інтересах АТ «Альфа -Банк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення в частині стягнення з АТ «Альфа - Банк» витрат на правову допомогу в розмірі 13 000 грн. та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені таких вимог у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що винагорода за підготовку до розгляду справи та збір доказів є завищеною, та такою, що дійсно не відповідає складності справи, проведеним роботам та наданим послугам.

Також вказала, що про неспівмірність заявлених витрат на правову допомогу свідчить та обставина, що справи про скасування дій реєстратора належать до категорії справ, які є мало перспективними для Банку та позитивними для Клієнта, а тому витрати на правову допомогу є необґрунтованими та завищеними.

В іншій частині додаткове рішення не оскаржується та в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, у червні 2019 року адвокат Кравець Р.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції позовну заяву до Державного реєстратора ДП«Головний науково -дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., АТ «Альфа - Банк» про визнання протиправним та скасування рішення.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено: визнано дії Державного реєстратора ДП «Головний науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В.щодо проведення 01.03.2019 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ«Укрсоцбанк» недійсними; визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора ДП «Головний науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., індексний номер 45827718 від 05 березня 2019 року, згідно якого 01.03.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30574274 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 000 за АТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору № 42.02.-11/550 від 09 червня 2008 року.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас,зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61?21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15.05.2019 суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 140 ЦПК України розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження,забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року по справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2019 року ОСОБА_1 уклала з АО «Кравець і Партнери» Договір про надання правничої допомоги №123, згідно якого Адвокатське об`єднання зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати замовнику правову допомогу за його запитом, а замовник зобов`язується оплатити надані послуги (п. 1.1. Договору №123) (т. 2 а.с. 173).

Між ОСОБА_1 та А.О. «Кравець і Партнери» складено Акти про надання послуг №1526 та №1531 від 26 грудня 2019 року, №1238 від 14 серпня 2019 року, №79 та №80 від 10 лютого 2020 року, №1337 від 02 вересня 2019 року, №93 від 25 лютого 2020 року, №1079 від 24 травня 2019 року, згідно яких виконавцем були виконані наступні роботи: участь в судовому засіданні Деснянського районного суду від 12.12.2019, 07.08.2019, 29.08.2019, 29.01.2020, 26.02.2020 (15 000 грн.); ознайомлення з матеріалами справи від 13.12.2019 (2 000 грн.); підготовка адвокатом електронного примірника Реєстраційної справи з реєстру (3 000 грн.); позовна заява та клопотання про забезпечення позову від 28.05.2019 (6 000 грн.)

Згідно рахунку на оплату № 184 від 17 грудня 2019 року та квитанція на 3000 гривень; рахунку на оплату № 185 від 17 грудня 2019 року та квитанція на 2000 гривень; рахунку на оплату № 287 від 08 серпня 2019 року та квитанція на 3000 гривень; рахунку на оплату № 73 від 29 січня 2020 року та квитанція на 3000 гривень; рахунку на оплату № 307від 28 серпня 2019 року та квитанція на 3000 гривень; рахунку на оплату № 75 від 29 січня 2019 року та квитанція на 3000 гривень; рахунку на оплату № 142 від 19 лютого 2020 року та квитанція на 3000 гривень; рахунку на оплату № 149 від 23 травня 2019 року та квитанція на 6000 гривень, замовник ОСОБА_1 оплатила послуги які надані АО «Кравець і Партнери».

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження №К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Доводи апеляційної скарги, що винагорода за підготовку до розгляду справи та збір доказів є завищеною, та такою що дійсно не відповідає складності справи, проведеним роботам та наданим послугам, колегія суддів не приймає, з огляду на наступне.

У разі недотримання вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Така правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року всправі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи №754/8212/19 без участі позивача, а також просив стягнути з відповідачів витрати, понесені на правову допомогу, надавши вищезазначені докази надання такої допомоги та її розмір, та долучив до заяви докази про відправку даної заяви із додатками на адресу відповідачів 26.02.2020 року (а.с. 168-197, т. 2).

При ухваленні заочного рішення 26 лютого 2020 року судом першої інстанції не вирішено питання щодо витрат позивача, понесених на правову допомогу.

27 січня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додатково рішення, 26 лютого 2021 року Усінова Л.О. в інтересах АТ «Альфа-Банк» ознайомилась з матеріалами справи (а.с. 74, т. 4), тобто скаржник знав про вимогу позивача щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, проте від АТ «Альфа - Банк» будь-яких заперечень або клопотань про зменшення витрат витрат на оплату правничої допомоги не надходило.

Будь-яких доказів не співмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи представником апелянта також не надавалось.

Оскільки позивач згідно з положеннями статті 81 ЦПК України довела понесені нею витрати на надання правової допомоги у суді першої інстанції в заявленому розмірі, апеляційний суд доходить висновку, що відсутні правові підстави за власною ініціативою зменшити розмір відшкодування витрат на правничу допомогу, які були заявлені позивачем і які належно підтверджені.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушенняматеріального чи процесуального права, які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухваливдодатковерішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Усікової Лесі Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк»- залишити без задоволення.

Додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року -залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 04 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді