Провадження № 2/359/1358/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді - Яковлєвої Л.В.,

при секретарі - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

24 грудня 2021 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом звернувся представник позивача ОСОБА_2 з проханням: визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - тривалістю у три місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Спадкоємцем ОСОБА_3 за законом першої черги є його син ОСОБА_1 . У встановлений законом строк позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки з 2010 року по теперішній час робота позивача пов`язана з постійними закордонними відрядженнями у зв`язку з чим він фактично відсутній на території України. З жовтня 2021 року позивач отримав посвідку на постійне проживання в Республіці Литва. Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа взагалі не заводилась. З цих підстав позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав.

Ухвалою суду Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

15 лютого 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, натомість представник позивача подала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги повністю підтримує та просить задовольнити.

Представник Бориспільської міської ради Київської області в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, натомість подали заяву, в якій при вирішенні позову покладається на думку суду та просять справу слухати без участі їхнього представника.

Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 08 квітня 2011 року зроблено запис № 165, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 11).

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 21 серпня 1963 року РогозівсільЗАГС Бориспільського району Київської області (а.с.10).

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги є його син ОСОБА_1 .

З Витягу зі Спадкового реєстру за № 67409083 від 22.11.2021 року вбачається, що спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_3 не заводилась (а.с. 12).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно із пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Таким чином, відповідно до наведених вище положень цивільного законодавства України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Позивач у термін, встановлений статтею 1270 ЦК України, не звернувся до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Поважними причинами пропуску строку визначеного для прийняття спадщини позивач зазначає те, що з 2010 року по теперішній час робота позивача пов`язана з постійними закордонними відрядженнями у зв`язку з чим він фактично відсутній на території України, що підтверджується відомостями закордонних паспортів (а.с. 13-26).

Як вбачається з трудового договору № 1669 від 14.10.2019 року ОСОБА_1 працює на посаді водія транспортного засобу по міжнародним грузоперевезенням на підприємстві «AGROLOGISTIKA» м. Клайпеда, Литовська Республіка (а.с. 28-32).

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Крім того, суд вважає, що оскільки спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3 не відкривалася, спадщина ніким не прийнята, інші спадкоємці не встановлені, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, спадщина не визнана судом відумерлою, в інший спосіб, крім як звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та відновити своє порушене право позивач не може.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 3 (три) місяці.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1222, 1223, 1269, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - тривалістю у три місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08 червня 2022 року.

Суддя Л.В. Яковлєва