Ухвала

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 725/61/21

провадження № 61-20885ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки вона не відповідає вимогам частини другої статті 389, пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник, як на підставу касаційного оскарження посилається на застосування апеляційним судом норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, посилається на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного Верховним Судом у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 462/1553/17 та від 06 жовтня 2021 року у справі № 487/7049/18, який застосовано апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні, а також зазначає про недослідження зібраних у справі доказів.

Проте, посилаючись на необхідність відступлення від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 462/1553/17 та від 06 жовтня 2021 року у справі № 487/7049/18, заявник вмотивовано не обґрунтував необхідності такого відступлення від зазначеного висновку.

Зокрема, заявник не зазначив від якого саме висновку зі сформульованих у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 462/1553/17 та від 06 жовтня 2021 року у справі № 487/7049/18 висновків та щодо застосування якої норми права необхідно відступити, у якій спосіб та щодо яких правовідносин апеляційний суд застосував цей висновок, який правовий висновок необхідно сформулювати після відступлення від попереднього висновку, як це може вплинути на вирішення спору у цій справі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставами для касування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд: не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Зазначаючи про недослідження судами зібраних у справі доказів, заявник не обґрунтував цю підставу касаційного оскарження, не зробив висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Указаний недолік касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Тому заявнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України та частини третьої статті 411 цього Кодексу. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу заявнику у касаційній скарзі необхідно навести конкретне обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у відповідних постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко