Справа № 158/3544/21
Провадження № 2/0158/125/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2022 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Польової М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олицької селищної ради Луцького району Волинської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Олицької селищної ради Луцького району Волинської області (далі Олицька селищна рада) про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07.04.2021 позивач прийнята на посаду соціального робітника у відділ соціального захисту та соціального обслуговування населення Олицької селищної ради. Наказом начальника відділу соціального захисту та соціальних послуг від 09.12.2021 №4ОС вона відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19. Разом з тим, зазначає, що 09.12.2021 їй було вручено повідомлення про необхідність пройти обов`язкове профілактичне щеплення і того ж дня вона відсторонена від роботи без дотримання порядку, передбаченого законодавством. Вважає, що наказ про відсторонення від роботи є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Враховуючи наведене позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу соціального захисту та соціальних послуг від 09.12.2021 №4ОС та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі.
На підставі частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.04.2021 прийнята на посаду соціального робітника у відділ соціального захисту та соціального обслуговування населення Олицької селищної ради, а з 01.09.2021 переведена на посаду соціального робітника у відділ соціального захисту та соціальних послуг Олицької селищної ради, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.14-20).
09.12.2021 начальником відділу соціального захисту та соціальних послуг Олицької селищної ради вручено позивачу письмове повідомлення «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» від 09.12.2021 №1654/01-03-2/2-21 (а.с.11).
У цей же день начальником відділу соціального захисту та соціальних послуг Олицької селищної ради прийнято наказ №4ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 », відповідно до якого позивача відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с.10).
Вважаючи даний наказ незаконним позивач звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.
Водночас право на працю може піддаватись обмеженням.
Згідно зі статтею 46 КЗпП України допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке не пов`язане із дисциплінарним проступком особи, а полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків.
Зокрема, з метою запобігання виникненню і поширенню інфекційних захворювань, небезпечних для населення, законодавство України про охорону здоров`я передбачає відсторонення від роботи у разі необґрунтованої відмови або ухилення працівника від обов`язкового щеплення.
Так, у статті 30 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-XII закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходи в порядку, встановленому законами України.
Спеціальними законами у цій сфері є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ (далі - Закон №1645-ІІІ).
Частинами першою та другою статті 12 цього Закону визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відтак Закон №1645-ІІІ регулює кілька важливих у цій справі питань:
1) до обов`язкових профілактичних щеплень віднесені ті, які включені до календаря щеплень, а також ті, що запроваджені проти поширення інфекційних хвороб.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2020 №521 до Переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 №133, включений «COVID-19».
2) перелік працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, тобто Міністерством охорони здоров`я ( МОЗ).
Згідно із наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393, яким розширено перелік професій, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 підлягають також працівники установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів.
3) працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт:
- у разі ухилення чи відмови від обов`язкового щеплення,
- та у порядку, встановленому законом.
На час винесення оскаржуваного наказу, як і на даний час, порядок відсторонення від роботи працівників через ухилення чи відмову від проходження обов`язкового профілактичного щеплення законом не врегульований.
Законодавство України з цього питання містить лише кілька окремих положень, а саме:
- порядок і терміни проведення профілактичних щеплень, в тому числі обов`язкових, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина третя статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» від 24.02.1994 №4004-ХІІ);
- профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків (частина шоста, сьома статті 12 Закону №1645-ІІІ);
- для забезпечення своєчасного проведення профілактичних щеплень лікар, інший визначений медичний працівник, в усній або письмовій формі запрошують до закладу охорони здоров`я або до місця надання медичних послуг осіб, які підлягають щепленню у день, визначений для проведення щеплень. У разі виявлення медичних протипоказань до щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 №551, особа направляється на комісію з питань щеплень, створену наказом по закладу охорони здоров`я. Факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою N 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником. (пункти 8, 17, 19 Положення про організацію і проведення профілактичного щеплення, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 №595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 №551);
- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили (пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).
Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що за відсутності законодавчо визначеного алгоритму дій, відсторонення працівника від роботи через ухилення чи відмову від обов`язкового профілактичного щеплення допускається за умов:
- виникнення у працівника обов`язку пройти таке щеплення, про що він має бути проінформований;
- надання працівникові розумного строку для проходження медичного огляду та отримання щеплення чи документу про протипоказання;
- документування факту відмови чи ухилення від щеплення. При цьому, відмова від обов`язкового профілактичного щеплення згідно з ч. 7 ст. 12 Закону №1645-ІІІ повинна бути засвідчена лікарем;
- видання керівником підприємства, установи, організації наказу про відсторонення працівника від роботи із зазначенням конкретної правової і фактичної підстави (ухилення чи відмова) та строку відсторонення.
Судом встановлено, що позивач є працівником відділу з надання соціальних послуг населенню.
Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників установ і закладів, що надають соціальні послуги введена наказом МОЗ від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набув чинності 09.12.2021.
Отже, лише з цієї дати у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в межах одного дня (09.12.2021) підготував повідомлення про обов`язковість вакцинації, вручив його позивачу, та відсторонив позивача від роботи, не забезпечивши при цьому позивачу можливості пройти медичний огляд, надати підтверджуючі документи, не переконавшись у відсутності у позивача протипоказань для щеплення та не отримавши належних доказів відмови чи ухилення від профілактичного щеплення.
Крім того, оскаржуваний наказ не містить вказівки на конкретну підставу відсторонення від роботи.
За наведених обставин відсторонення позивача від роботи є незаконним, тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а наказ начальника відділу соціального захисту та соціальних послуг Олицької селищної ради від 09.12.2021 №4ОС «Про відсторонення від роботи Світлани Лісковець» скасуванню.
Крім того, згідно із положеннями частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення про допуск позивача до роботи.
Також суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Оскільки позивач відсторонена від роботи 09.12.2021, тому для обчислення середньомісячної заробітної плати позивача необхідно виходити із виплат за попередні місяці жовтень та листопад 2021 року.
Відповідно до довідки від 16.12.2021 №2565 (а.с.13) заробітна плата позивача у жовтні 2021 року становила 11 302,30 грн. (кількість робочих днів - 20), у листопаді 2021 року 7020,87 грн. (кількість робочих днів - 22), відтак середньоденна заробітна плата становить 436,27 грн. ((11 302,30 грн. + 7020,87 грн.) : 42 робочі дні). Відтак, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2021 по 04.02.2022 в розмірі 17 014,53 грн. (436,27 грн. х 39 днів вимушеного прогулу) без відрахування податків і зборів.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.
Окрім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати; позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тобто, при подачі даного позову ОСОБА_1 необхідно було сплатити 908 грн. за вимогу немайнового характеру (визнання незаконним та скасування наказу) та 908 грн. за вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).
Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 908 грн. за вимогу немайнового характеру, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. за вимогу майнового характеру, від сплати якої позивач звільнена.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Суд вважає за необхідне рішення в частині допущення до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допусти до негайного виконання.
Керуючись статтями 10, 12, 81, 141, 263-265, 274 - 279, 430 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити повністю.
Скасувати наказ Відділу соціального захисту та соціальних послуг Олицької селищної ради від 09 грудня 2021 року №4ОС «Про відсторонення від роботи Світлани Лісковець».
Допустити ОСОБА_1 до роботи на посаді соціального робітника відділу соціального захисту та соціальних послуг Олицької селищної ради.
Стягнути з Олицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 014 (сімнадцять тисяч чотирнадцять) гривень 53 копійки.
Стягнути з Олицької селищної ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Стягнути з Олицької селищної ради в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Рішення в частині допущення до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Олицька селищна рада (45263, Волинська область, Ківерцівський район, смт. Олика, вул. Замкова, 17, ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова