РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/1451/21

Провадження № 22-ц/4815/706/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року, ухваленого в складі судді Красовського О.О., у справі № 570/1451/21,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у шлюбі від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У серпні 2015 року сім`я поїхала до Італії, наприкінці місяці відповідач залишив їх та більше не повертався. В подальшому батько дитини вихованням, піклуванням, здоров`ям дитини, фізичним, духовним та моральним розвитком сина не цікавиться, участі у житті сина не приймає, до дитини не навідується, не утримує його. Поведінка відповідача суперечить інтересам сина.

У добровільному порядку відповідач аліменти не сплачував, тому позивач вимушена була звернутися до Рівненського районного суду Рівненської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів цивільна справа № 570/4632/19, а також про стягнення додаткових витрат на дитину справа № 570/1470/21.

Враховуючи наведене, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -служба у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав - задоволено повністю.

ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав стосовно його дитини - сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 657, вчинений 21 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 свідомо ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.

В апеляційній скарзі, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Скаржник покликається на приписи ст. 164 СК України, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначає, що факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, відсутність заборгованості по аліментам, численні переписки з позивачем, а також його звернення до Міністерства юстиції України із заявою про реалізацію доступу до малолітнього ОСОБА_3 відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей свідчить про його інтерес до сина, та активні дії в недопущені щодо позбавлення батьківських прав.

Вказує, що факт неправомірного виїзду позивача з сином до іншої країни, та влаштування там свого особистого життя не можу слугувати підставою для позбавлення відповідача його батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського районного суду від 14 червня2017 року у справі № 570/1138/17 шлюб між сторонами розірвано.

Дитина проживає разом з матір`ю в АДРЕСА_1 .

Згідно висновку Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (як органу опіки та піклування) від 17 червня 2021 року № 87 позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є недоцільним.

Рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 199 від 18 листопада 2021 року "Про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею" зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 у його необмеженому спілкуванні з сином ОСОБА_3 за допомогою телефонного, електронного чи іншого засобу зв`язку (засобів інтернет-телефонії відеозв`язку)в тому числі, але не виключно, за допомогою програм (месенджерів) - Viber, WhatApp, Telegram, Skype за повідомленим ОСОБА_1 номером телефону НОМЕР_1 уразі зміни якого зобов`язана невідкладно повідомити батька дитини ОСОБА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 особисто проводити необмежений час (не менше 8 годин на добу) з сином ОСОБА_3 можливістю спільного відвідування громадських місць, закладах громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку за фактичним місцем проживання дитини, яке повідомлене ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , у разі зміни якого ОСОБА_1 зобов`язано невідкладно повідомити батька дитини, а також у разі приїзду ОСОБА_3 до України, про що ОСОБА_1 зобов`язана повідомити батька дитини засобами телефонного зв`язку за два тижні до приїзду дитини до України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч. 1,2,4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами (письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків).

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За приписами ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Підставою для позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться ним, не виявляє бажання піклуватись про нього.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз?яснено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем які б свідчили про його ухилення від виховання свого сина.

Навпаки, звернення ОСОБА_2 24.01.2020 року до Міністерства юстиції України із заявою про реалізацію доступу до малолітнього ОСОБА_3 відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, свідчить про його інтерес до сина, та активні дії в недопущені щодо позбавлення батьківських прав.

Окрім того, у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Також слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. У своєму рішення (справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_3 не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів сина шляхом позбавлення його батька, по відношенню до нього та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Доводи позивача про те, що відповідач не піклується про сина, участі у його вихованні не бере, не цікавиться його життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина, оскільки судом встановлено, що відповідач хоче піклуватися про сина, проявляти турботу та бажає брати участь у його вихованні.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи позивача, які фактично зводяться до доведеності ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, за відсутності беззаперечних доказів, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, колегією суддів не приймаються до уваги.

За наведеного, суд першої інстанції дійшовши помилкового висновку про обґрунтованість позову не вирішивши питання щодо відповідного сприяння та контролю за поведінкою відповідача з боку органу опіки і піклування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, але необхідно попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дитини, що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дитини».

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 164 СК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню сина та покласти на службу у справах дітей Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві гривні) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 червня 2022 року.

Головуючий :

Судді :