Справа № 308/7099/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря БОЧКО Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/7099/20 за позовом ОСОБА_1 до фірми Swarog Europe s.r.o., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович і Товариство з обмеженою відповідальністю «Уж-Сварог», про визнання недійсним правочину, визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 червня 2021 року, головуючий суддя Деметрадзе Т.Р., -

встановив:

Заявою від 17.07.2020, що надійшла до Ужгородського міськрайонного суду 22.07.2020, ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Фекийшгазі К.С., пред`явила до фірми Swarog Europe s.r.o., Словацька Республіка зазначений позов мотивуючи таким.

Позивачка є власником нежитлової будівлі загальною площею 692,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, і земельної ділянки площею 0,0216 га, кадастровий номер :11:002:0045, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель, кредитно-фінансових установ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Будівлю позивачка придбала на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 і договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 19.03.2016, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В.Ю. за реєстровими номерами, відповідно, 389 і 404, земельну ділянку придбала на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 і договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 19.03.2016, посвідчених цим же приватним нотаріусом за реєстровими номерами, відповідно, 388 і 403.

У подальшому вищезазначене нерухоме майно було за договором купівлі-продажу, укладеним 19.07.2017 і посвідченим цього дня приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за реєстровим № 1238, відчужене від імені позивачки ОСОБА_2 фірмі Swarog Europe s.r.o. на підставі довіреності, посвідченої 24.02.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. за реєстровим № 232, яка не передбачала повноважень повіреного вчиняти від імені довірителя правочини та приймати рішення про відчуження нерухомого майна позивачки.

Крім того, договір купівлі-продажу підписав не ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 і на ім`я якого була видана довіреність, а інша особа ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 і відчужив нерухоме майно всупереч волі позивачки, яка не бажала продавати майно, та не в її інтересах.

Нежитлова будівля загальною площею 692,1 кв. м була продана за 1086257,00 грн при її дійсній вартості 15635411,05 грн, а земельна ділянка площею 0,0216 га була продана за 68178,00 грн, тоді як у дійсності коштує 726989,00 грн. Кошти за продані за заниженою вартістю об`єкти нерухомості позивачка не отримала.

Фірма Swarog Europe s.r.o. не може вважатися добросовісним набувачем майна, оскільки договір купівлі-продажу від 19.07.2017 від її імені підписував адвокат Талапа Я.В., який мав необхідні знання для того, щоб зрозуміти, що за довіреністю від 24.02.2016 ОСОБА_2 не мав необхідної цивільної дієздатності на укладення договору.

Відтак, вчинений повіреним унаслідок неправомірних дій договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, а відчужене на його підставі майно витребуванню від відповідача на користь позивачки.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 202-204, 215, 216, 321, 330, 388 ЦК України щодо правочинів, підстав для визнання їх недійсними, щодо захисту права власності шляхом витребування майна, яке вибуло від власника поза його волею, з чужого незаконного володіння, позивачка ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним з моменту укладення посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за № 1238 (нотаріальний бланк НМЕ 383243) договір купівлі-продажу, укладений 19.07.2017 між ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) та Swarog Europe s.r.o. (персональний ідентифікаційний номер 48311944, місцезнаходження: 08 501, вул. Кутузова, 34, м. Бардіїв, Словацька Республіка);

визнати право власності на нежитлову будівлю загальною площею 692,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, і на земельну ділянку площею 0,0216 га, кадастровий номер: :11:002:0045, цільове призначення: 03.09 для будівництва та обслуговування будівель, кредитно-фінансових установ, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: для комерційного використання, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ;

витребувати з чужого незаконного володіння у Swarog Europe s.r.o. нежитлову будівлю загальною площею 692,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, і земельну ділянку площею 0,0216 га, кадастровий номер: :11:002:0045, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

покласти на відповідача Swarog Europe s.r.o. понесені позивачкою в справі витрати на оплату судового збору та правової допомоги адвоката.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.04.2021 залучено до участі в справі ТОВ «Уж-Сварог» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.06.2021 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності по суті, з того, що оспорений договір був укладений належно уповноваженим чинною довіреністю позивачки представником, який діяв в інтересах довірителя відповідно до закону, що підтверджується не спростованими позивачкою доказами. За відсутності підстав для визнання недійсним правочину відсутні вони й для визнання за позивачкою права власності на майно та для витребування його у відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Фекийшгазі К.С., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване. В апеляційній скарзі посилається загалом на обставини, якими мотивувався позов.

Окрім цього, зазначає, що суд обґрунтував своє рішення, серед іншого, постановою від 29.12.2020 про закриття кримінального провадження № 0000039, яка є недопустимим доказом, а також посилається на обставини, встановлені під час кримінального провадження, які не могли бути використані в даному процесі. До того ж, ця постанова на час вирішення справи судом вже була скасована.

Суд не дав оцінки тій обставині, що в справі відсутні докази здійснення фірмою Swarog Europe s.r.o. оплати за придбане майно. Позивачка не доручала повіреному проводити оцінку нерухомого майна і не могла надати суду докази щодо належної оцінки цього майна. Оскільки відповідні обставини не були встановлені, а оцінка проданого майна була значно занижена, висновок суду про правомірність оспореного правочину необґрунтований і передчасний.

Не була надана належна оцінка і обставинам, які свідчать про відсутність у позивачки волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу її майна. Після видачі довіреності повіреному довіритель не втрачає право самостійно вирішувати істотні умови розпорядження своїм майном та визначати зміст відповідного правочину. Стверджуючи, що будь-яка додаткова згода позивачки на укладення договору не була потрібна, суд неправильно застосував приписи ст.ст. 203, 321 ЦК України, оскільки згода власника на відчуження майна та довіреність на вчинення правочину не можуть ототожнюватися, а воля повіреного не може замінювати собою дійсну волю довірителя.

Згідно з довіреністю представник не мав повноважень на вчинення правочину, який наразі оспорюється, та для здійснення підготовчих дій для його вчинення.

Судом не були застосовані норми ст.ст. 208, 1000-1010 ЦК України щодо форми договору доручення, який зважаючи на відчуження нерухомого майна мав бути укладений в письмовій, а не в усній формі, як це вказано в довіреності. Письмовий договір доручення не укладався, тому довіреність не створює жодних правових наслідків, а підписаний представником на підставі такої довіреності договір є недійсним.

Довіреність на ім`я ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 43 Закону України «Про нотаріат», оскільки особа повіреного та ідентифікуючі дані щодо нього не були належно встановлені. В довіреності також не були чітко визначені юридичні дії, що їх мав право вчиняти повірений, тому він не мав права укладати договір купівлі-продажу належного позивачці нерухомого майна. Зміст довіреності суд витлумачив невірно.

Позивачка обґрунтовано заявляла відвід головуючому в справі, який був відхилений безпідставно.

Клопотання про зупинення провадження в справі підлягало задоволенню, оскільки в іншій справі вирішується питання про дійсність довіреності, з використанням якої був укладений договір, який наразі оспорюється.

Сторона просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач фірма Swarog Europe s.r.o. вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що волевиявлення позивачки на відчуження нерухомого майна не було порушене, зміст довіреності, виданої нею на ім`я ОСОБА_2 , це підтверджує.

Видача довіреності жодним чином не обмежує довірителя в праві вчиняти самостійно юридично значимі дії щодо свого майна, однак, позивачка таких дій не вчиняла, видану довіреність не скасовувала, а позов пред`явила через три роки після укладеного з використанням довіреності правочину.

Сторона позивачки обґрунтовує свою апеляцію свідомо невірним тлумаченням правових позицій, висловлених судом касаційної інстанції в інших правовідносинах і за інших фактичних обставин.

Позиція позивачки є маніпулятивною, оскільки правомірність придбання на її ім`я нерухомого майна з використанням цієї ж довіреності нею під сумнів не ставиться.

Факт підписання позивачкою виданої нею довіреності підтверджує сукупність наявних у справі доказів і, крім того, визнаний власне ОСОБА_1 .

Доводи апеляції про порушення судом норм процесуального права та про наявність підстав для задоволення відводу головуючому необґрунтовані.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В. подав письмове пояснення (відзив) на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , в якому вказав, серед іншого, що належним чином, відповідно до закону посвідчив оспорений договір купівлі-продажу, при цьому, встановив особи сторін правочину та представників, повноваження повіреного ОСОБА_2 , за обставинами справи не мав сумніву в тому , що ОСОБА_1 уповноважила свого чоловіка ОСОБА_2 на вчинення правочину від її імені та в її інтересах.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача фірми Swarog Europe s.r.o., Словацька Республіка адвоката Блохіної В.Ю., яка апеляцію не визнала, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 19 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

Особа розпоряджається своїми процесуальними правами та здійснює своє право на захист вільно, на власний розсуд; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього (них) позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 13, 43, 49, 76-82 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, який розглядає справу в межах пред`явлених позивачем вимог, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, якщо таке має місце після ухвалення рішення судом першої інстанції (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 365 ч. 1 п. 1, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача (позивачів) відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Апеляційний суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається таке.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2011 у справі № 2п-9019/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів був розірваний шлюб, що був укладений ОСОБА_2 із ОСОБА_1 25.09.2008 і був зареєстрований у відділі РАЦС Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 550 (а.с. 184-185 т. 1).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 31.07.2012 у справі № 2-2049/11 указане заочне рішення суду було за заявою відповідача ОСОБА_2 скасоване, справу було призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с. 186 т. 1).

Чинною ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.11.2012 у справі № 2-2049/11 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів було залишено без розгляду (а.с. 187 т. 1).

24.02.2016 ОСОБА_1 видала на ім`я ОСОБА_2 довіреність, що її посвідчив приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за реєстровим № 232 (а.с. 39-40 т. 1). ОСОБА_1 уповноважила свого представника, зокрема, на придбання на її ім`я, відчуження належного їй рухомого та нерухомого майна, вчинення для неї та/чи в її інтересах будь-яких дій щодо такого майна, визначення сум, термінів та інших умов на власний розсуд.

19.07.2017 ОСОБА_1 (продавець), від імені та в інтересах якої на підставі вищевказаної довіреності діяв ОСОБА_2 , уклала з фірмою Swarog Europe s.r.o., Словацька Республіка, м. Бардіїв (покупцем), договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за реєстровим № 1238 (а.с. 29-31 т. 1).

За цим договором ОСОБА_1 продала фірмі Swarog Europe s.r.o.:

нежитлову будівлю загальною площею 692,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за 1018079,00 грн і

земельну ділянку площею 0,0216 га, кадастровий номер: :11:002:0045, цільове призначення: 03.09 для будівництва та обслуговування будівель, кредитно-фінансових установ, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: для комерційного використання, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, за 68178,00 грн,

розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності фірми Swarog Europe s.r.o., Словацька Республіка, м. Бардіїв, на ці об`єкти нерухомого майна зареєстровано 19.07.2017 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу (а.с. 33-38 т. 1).

У договорі купівлі-продажу від 19.07.2017, посвідченому приватним нотаріусом Ужгородського МНО Кішкіним Д.В. за реєстровим № 1238, зафіксовано та перевірено під час посвідчення договору, що на момент відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 (продавець) була власником:

нежитлової будівлі загальною площею 692,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 і договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 19.03.2016, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В.Ю. за реєстровими номерами, відповідно, 389 і 404;

земельної ділянки площею 0,0216 га, кадастровий номер :11:002:0045, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016 і договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 19.03.2016, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В.Ю. за реєстровими номерами, відповідно, 388 і 403 (п.п. 1, 4, 6).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.02.2020, що набрало законної сили 06.04.2020, у справі № 308/13496/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу був розірваний шлюб, що був укладений ОСОБА_2 із ОСОБА_1 25.09.2008 і був зареєстрований у відділі РАЦС Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 550 (а.с. 154-155 т. 1).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 16.02.2022 у справі № 308/7287/20 за позовом ОСОБА_1 до фірми Swarog Europe s.r.o. та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння встановлено, що ОСОБА_1 з 25.09.2008 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , що його було розірвано заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.02.2020, яке набрало законної сили 06.04.2020 (а.с. 245-245«в» т. 2).

Факт перебування ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_2 з 25.09.2008 і до розірвання його заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.02.2020, що набрало законної сили 06.04.2020, у справі № 308/13496/18 не підлягає повторному доказуванню щодо ОСОБА_1 у справі, що розглядається (ст. 82 ч. 4 ЦПК України).

Таким чином, нежитлова будівля та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що були продані ОСОБА_1 фірмі Swarog Europe s.r.o., Словацька Республіка, м. Бардіїв за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського МНО Кішкіним Д.В. за реєстровим № 1238, були набуті ОСОБА_1 у власність на підставі договорів купівлі-продажу в період її перебування в шлюбі з ОСОБА_2 .

Чинні на час набуття указаного нерухомого майна у власність норми закону передбачають належність набутого під час шлюбу подружжям майна до його спільної сумісної власності та рівність прав кожного з подружжя на таке майно (ст. 368 ч. 3, ст. 369, ст.ст. 60, 63 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, за загальним правилом, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ст. 372 ч. 2 ЦК України, ст.ст. 68, 70 СК України).

Відповідно до прямої вказівки закону нежитлова будівля та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , були набуті подружжям ОСОБА_4 у спільну сумісну власність із презумпцією рівності їх часток у праві власності, на що придбання нерухомого майна на ім`я одного з подружжя ( ОСОБА_1 ) та реєстрація за нею права власності не впливає.

Міркування позивачки ОСОБА_1 про належність їй вищевказаного майна на праві одноосібної приватної власності, рівно як і посвідчена нотаріусом Кішкіним Д.В. під час укладення договору купівлі-продажу 19.07.2017 заява ОСОБА_2 про те, що на час набуття ОСОБА_1 нерухомого майна вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі (а.с. 32 т. 1), посвідчена нотаріусом Пономарьовою В.Ю. під час укладення договору купівлі-продажу 18.03.2016 щодо нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , заява ОСОБА_2 про те, що на час набуття ОСОБА_1 цього нерухомого майна вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі, це майно не є спільною сумісною власністю (а.с. 196 т. 1), суперечать дійсним обставинам.

У справі містяться матеріали, які вказують на те, що належність одноосібно ОСОБА_1 на праві власності нерухомого майна, яке було відчужене за договором купівлі-продажу від 19.07.2017, ставилася під сумнів і заперечувалася відповідачем фірмою Swarog Europe s.r.o., який у відзиві на позов та в запереченні вказував на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 2008 року по 2020 рік перебували в шлюбі і відповідачем ставиться під сумнів належність нежитлової будівлі та земельної ділянки до її особистої приватної власності, оскільки такі були набуті під час шлюбу, на них розповсюджується режим спільної сумісної власності, а вирішувати питання про визнання права власності на майно, придбане за час шлюбу, без участі другого з подружжя незаконно (а.с. 149, 205-206 т. 1).

Далі. Як випливає з правової позиції в справі позивачки ОСОБА_1 , підставами позову слугувало, серед іншого, те, що нерухоме майно за оспореним договором було відчужене неправомірно, позаяк представник за довіреністю ОСОБА_2 не мав повноважень вчиняти від імені особи, яка видала довіреність, правочини, приймати рішення про відчуження нерухомого майна позивачки, відчужив його всупереч волі позивачки, не в її інтересах, за істотно заниженою ціною, кошти за продане майно їй не передав.

В апеляційній скарзі позивачка навела нові доводи щодо недодержання, на її думку, норм ст.ст. 208, 1000-1010 ЦК України щодо форми договору доручення, які не слугували підставами позову і як такі не беруться апеляційним судом до уваги по суті (ст. 367 ч. 6 ЦПК України), проте, додатково ілюструють загальну позицію щодо неправомірності відповідно до позиції позивачки дій повіреного. Тобто, по суті має місце і спір ОСОБА_1 як особи, яка видала довіреність, із представником за цією довіреністю Лазуром С.П. щодо обсягу визначених довіреністю від 24.02.2016 прав і повноважень представника, належності виконання ним доручення, його дій у межах наданих позивачкою повноважень чи поза ними тощо, а також щодо власне особи представника.

Наявність такого спору між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтверджується й тим, що Личаківським районним судом міста Львова розглядається справа № 308/6615/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним усного договору доручення щодо розпорядження майном та визнання недійсною довіреності. Відповідно до фактичних обставин та позицій сторін, предметом цього спору є дійсність усного договору доручення та дійсність саме довіреності, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченої 24.02.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. за реєстровим № 232 (а.с. 226-233 т. 2).

Відповідно до ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 20, 203, 204, 215, 216, 237-239, 244, 316-319, 321, 328, 330, Глав 29, 68 ЦК України, ст.ст. 78-81, 90, 152, 155 ЗК України, інших норм законодавства:

право власності на нерухоме майно, в тому числі, на земельну ділянку, набувається в порядку, передбаченому законом, зокрема, на підставі правочину, правомірність набуття цього права та правочину презюмуються;

власник нерухомого майна вправі вимагати захисту свого права, усунення будь-яких порушень у його здійсненні, в тому числі, може вимагати визнання свого права на майно, витребування його з чужого незаконного володіння;

сторона правочину вправі пред`явити позов про визнання його недійсним, якщо вважає, що правочин порушує її цивільні права та/або законні цивільні інтереси, в тому числі, особа, яка видала довіреність, може пред`явити вимоги до представника за довіреністю, довіритель управі пред`явити вимоги до повіреного з підстав, що виникли у зв`язку зі здійсненням представництва та/або виконанням договору доручення;

в разі пред`явлення позову з підстав, що виникли у зв`язку зі здійсненням представництва та/або виконанням договору доручення, відповідачем за ним є відповідна сторона правочину;

захищаючи свої законні права та інтереси власник майна, сторона правочину не можуть бути позбавлені права на належний у процесуальному розумінні як позов, так і захист від відповідного позову.

Отже, позивачка ОСОБА_1 сформульованими позовними вимогами поставила питання про:

визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського МНО Кішкіним Д.В. за реєстровим № 1238;

визнання за нею права власності на нежитлову будівлю загальною площею 692,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, і на земельну ділянку площею 0,0216 га, кадастровий номер: :11:002:0045, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у цілому;

витребування на її користь із чужого незаконного володіння у Swarog Europe s.r.o. зазначених нежитлової будівлі та земельної ділянки.

Останніми двома вимогами позивачка ОСОБА_1 поставила питання про набуття нею одноособово права власності в цілому на нерухоме майно, що свого часу було набуте у спільну сумісну власність під час її шлюбу з ОСОБА_2 , тобто, про позбавлення ОСОБА_2 права власності на належну йому частину цього майна. Крім того, за змістом правової позиції в справі позивачки по суті має місце і спір її як особи, яка видала довіреність, із представником ОСОБА_2 , що виник у зв`язку зі здійсненням представництва за довіреністю від 24.02.2016, хоча відповідні вимоги в цій справі і не формулювалися.

За обставинами справи та відповідно до правової позиції позивачки всі вимоги позову взаємопов`язані, спрямовані на відновлення та забезпечення цивільних (майнових) прав, що їх позивачка вважає порушеними. Вимоги про визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно в цілому та витребування його з чужого незаконного володіння на її користь випливають із попередньої вимоги про визнання правочину недійсним і залежать від результату її вирішення. Власник нерухомого майна не може бути позбавлений права і можливості на належній стадії процесу захищати своє право, заперечувати проти задоволення вимог, які впливають на підстави набуття права власності на нерухоме майно, на легітимність і обсяг цього права тощо.

Відтак у справі, що розглядається, відповідно до реальних її обставин та пред`явлених вимог має місце спір про право цивільне як між ОСОБА_1 і фірмою Swarog Europe s.r.o. безпосереднього щодо дійсності правочину, так і між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо права власності на нерухоме майно, що було предметом оспореного правочину, результатом вирішення якого в разі задоволення позову є припинення права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно. Має місце і фактичний спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у зв`язку зі здійсненням представництва за довіреністю від 24.02.2016.

Попри такі умови і фактичну наявність спору як із фірмою Swarog Europe s.r.o., так і з ОСОБА_2 , який з огляду на підстави та предмет позову є належним відповідачем, позов був пред`явлений лише до фірми Swarog Europe s.r.o. ОСОБА_2 не брав участі в справі в якості відповідача, тоді як спір безпосередньо стосується його цивільних прав і обов`язків, майнових прав та інтересів як власника нерухомого майна, на яке фактично претендує позивачка ОСОБА_1 , а також стосується цивільних прав і обов`язків як представника за довіреністю позивачки, що може бути належно розв`язаний лише за участю такого представника. Фактичний спір з ОСОБА_2 підтверджується й іншими матеріалами справи, змістом аргументації своїх правових позицій учасниками справи тощо.

Попри вищенаведене, позивачка ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами і за фактичної наявності спору як із фірмою Swarog Europe s.r.o., так і з ОСОБА_2 , який є належним відповідачем за вимогами щодо права власності на нерухоме майно, пред`явила та підтримувала позов лише до фірми Swarog Europe s.r.o.

Суд першої інстанції суті спірних правовідносин у контексті суб`єктного складу сторін у справі не врахував. Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов повністю або частково, укласти мирову угоду, реалізувати за наявності для того підстав інші права, притаманні саме відповідачу (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 ЦПК України). Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов`язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі.

У даному випадку факти щодо дій осіб, прав і обов`язків у зв`язку з видачею довіреності та виконанням її умов, укладанням оспореного правочину, визнанням та захистом майнових прав на об`єкти нерухомості тощо мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач (відповідачі), передусім, особа, яка набула (має) права на нерухоме майно і права якої на це майно по суті оспорюються.

Тож позов не був пред`явлений, а справу не було вирішено щодо належного відповідача: особи, яка має відповідне право власності на нежитлову будівлю та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Попри наявність фактичного спору і щодо здійснення представництва за довіреністю від 24.02.2016 саме в контексті дійсності правочину, вчиненого із використанням цієї довіреності, в якому ОСОБА_2 теж мав бути відповідачем, відповідні вимоги не були сформульовані.

Суд не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору як щодо його прав, так і щодо прав позивачки по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 352 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розв`язання спору не йдеться.

Питання обґрунтованості позову по суті, доведеності, наявності підстав для визнання недійсним правочину, для визнання та захисту права, на існування якого посилається позивачка, для позбавлення на вимогу позивачки власника нерухомого майна права на нього чи на його частину, інші обставини наразі значення не мають.

За умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені. Вирішення справи щодо неналежного відповідача та відсутність у справі на стадії її розгляду судом першої інстанції необхідного для вирішення спору належного відповідача (відповідачів) є за приписами ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Заявою від 05.03.2021 позивачка ОСОБА_1 заявила відвід судді Деметрадзе Т.Р. посилаючись на обставини, що викликають сумнів у його об`єктивності та неупередженості, оскільки він перебував у трудових відносинах із адвокатом Габрієляном А.Г., який є адвокатом Лазура С.П. Крім того, представник відповідача адвокат Блохіна В.Ю. і адвокат Габрієлян А.Г. здійснюють адвокатську діяльність за одною адресою. Ці обставини виключають для судді можливість об`єктивно, повно та всебічно оцінити показання свідка ОСОБА_2 (а.с. 31-32 т. 2).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.03.2021 заяву про відвід залишено без задоволення за її необґрунтованістю та недоведеністю (а.с. 36-37 т. 2). В тому числі, суд зазначив, що свідок несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а обставини, які б підтверджували необ`єктивність та упередженість судді, відсутні.

Відвід судді повинен бути вмотивованим і доведеним щодо реальної наявності підстав, із яких він заявляється (ст.ст. 36, 39 ЦПК України). Суд першої інстанції не мав передбачених цивільним процесуальним законом підстав для задоволення заявленого відводу, оскільки такий був необґрунтованим і бездоказовим, а припущення сторони, в тому числі, щодо ймовірності результату оцінки судом певного доказу, не можуть слугувати підставами для відводу головуючого в справі. Відповідні доводи апеляції правильності та законності вирішення судом першої інстанції питання про відвід не спростовують.

Виходячи з викладеного, з урахуванням положень ст. 367 ч. 4 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 цього Кодексу апеляцію з урахуванням саме наведених вище обставин слід задовольнити частково, ухвалене з порушенням норм процесуального права рішення суду скасувати, у позові відмовити з процесуальних підстав внаслідок пред`явлення його не до всіх належних відповідачів, через що судом було прийнято рішення про права, свободи, та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі в передбаченому цивільним процесуальним законом статусі.

Заходи забезпечення позову, що були встановлені постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.01.2021, слід скасувати (ст. 158 ч. 9 ЦПК України).

Керуючись ст. 158 ч. 9, ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 червня 2021 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до фірми Swarog Europe s.r.o. про визнання недійсним правочину, визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння відмовити внаслідок пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів.

Заходи забезпечення позову, встановлені постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 січня 2021 року, скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 17 червня 2022 року.

Судді