РІШЕННЯ

іменем України

06 червня 2022 рокуСправа №451/1542/16-ц
Провадження № 2/451/10/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого - судді Семенишин О.З.,

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

з участю представника позивача Клос О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» від імені якого діє: Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» до Радехівської міської ради Львівської області та ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області та Державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

22 грудня 2016 року ПАТ «Українська залізниця» звернулася до суду з позовом до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 16 сесії 5 скликання від 22.04.2008 та державних актів на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право користування земельними ділянками, на замовлення ДТГО «Львівська залізниця» (правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця») була розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, загальною площею 25,0174 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с. Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Роботи щодо розроблення даної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель виконувались в 2015 році КТ НВФ «Нові технології», яка має Ліцензію Державного комітету України із земельних ресурсів, серії АГ №583593 від 01 вересня 2011 року та сертифікованого інженера - землевпорядника (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_3 від 26 березня 2013 року №003095).

В результаті виконаних робіт встановлено, що площа земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с. Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області становить 25,0174 га.

Проте в результаті польового обстеження та при аналізі наданої інформації з електронної бази Державного земельного кадастру, наданої відділом Держземагентства у Радехівському районі Львівської області виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні земельні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян або постійному користуванні юридичних осіб.

Так, згідно Зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с. Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, листів Стоянівської сільської ради від 11.02.2015 року №22 та Відділу держземагентства у Радехівському районі від 09.02.2015 року встановлено, що на підставі рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 16 сесії 5 скликання від 22.04.2008 року громадянину ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,81 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,25 га по АДРЕСА_1 та ведення особистого селянського господарства 0,56 га в с. Стоянів. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 27.05.2010 оформлено державні акти на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯЖ №805567, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №56 (на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:004:0201) та серії ЯЖ №805568, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №57 (на земельну ділянку площею 0,0745 га, кадастровий номер :01:004:0202). Частина зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0201 площею 0,0854 га та частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0202 площею 0,0302 га перетинаються з земельною ділянкою смуги відведення Залізниці. Вважають вищезазначені рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області таким, що суперечить чинному законодавству, порушують права позивача на користування наданою йому відповідно до норм чинного законодавства земельною ділянкою, а відтак такими, що підлягають визнанню недійсними.

Просить суд визнати недійсними рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 16 сесії 5 скликання від 22.04.2008 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства», а також видані на його підставі державні акти на право власності на земельну ділянку від 27.05.2010, серії ЯЖ №805567, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №56 та серії ЯЖ №805568, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №57. Також просить стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати (т.1, а.с.2-8).

22 грудня 2016 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Мулявка О.В. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (т.1, а.с.42).

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 27 січня 2017 року було відкрито провадження у справі (т.1, а.с.45).

28 лютого 2017 року представник позивача подав клопотання про витребування від Радехівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області інформації щодо смерті відповідача у справі - ОСОБА_2 (т.1, а.с.70).

Ухвалою попереднього судового засідання від 01 березня 2017 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Суд ухвалив витребувати від Радехівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області інформації щодо смерті відповідача у справі - ОСОБА_2 (т.1, а.с.71-72).

15 березня 2017 року за вх.№1525 надійшла відповідь Радехівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, з якої встановлено, що відповідно до актового запису про смерть №34 від 16.11.2011 року, складеного виконавчим комітетом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.86).

Ухвалою судового засідання від 06 квітня 2017 року клопотання представника позивача задоволено та вирішено витребувати від Радехівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.122-123).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №47422116 від 12.04.2017 видно, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватний нотаріус Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. 14.12.2011 відкрила спадкову справу №52171110, номер у нотаріуса 140/11 (т.1, а.с.129-129 зворот).

Ухвалою судового засідання від 09 червня 2017 року задоволено клопотання представника позивача та вирішено витребувати від приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.139-140).

19 червня 2017 року за вх.№3453, у відповідь на ухвалу суду, від приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В., надійшли копії матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої констатовано, що спадкоємцем відповідача є ОСОБА_1 (т.1, а.с.147-152).

10 липня 2017 року від представника позивача надійшла заява про процесуальне правонаступництво. Так, представник позивача просить залучити до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 (т.1, а.с.154).

Ухвалою судового засідання від 13 липня 2017 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 (т.1, а.с.156).

В судовому засіданні 22 березня 2018 року вирішено здійснювати судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т.1, а.с.191).

Також в судовому засіданні 22 березня 2018 року задоволено клопотання представника позивача та вирішено витребувати від приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також зобов`язати Стоянівську сільську раду Радехівського району Львівської області надати дані щодо фактичного володільця (володільців) земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.192-193).

16 квітня 2018 року за вх.№2261, у відповідь на ухвалу суду, від приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В., надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.196-229).

15 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (т.1, а.с.236).

Ухвалою судового засідання від 17 травня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про заміну відповідача - Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області на належного відповідача - Радехівську міську раду Львівської області та про судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т.2, а.с.69-70).

22 вересня 2021 року за вх.№7140 від представника позивача надійшли пояснення по справі. В поясненнях представник позивача щодо підтвердження своїх позовних вимог, додатково звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 Земельного Кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту. Наявність чи відсутність у АТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту. За таких обставин, АТ «Українська залізниця» є належним користувачем зазначеної у Плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом в підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівської залізниці в адміністративних межах Радехівського району Львівської області від 58 км до 90 км, яка відноситься до земель державної власності. Таким чином, земельна ділянка передана у власність відповідачу на підставі рішення Стоянівської сільської ради належить до складу земель залізничного транспорту. І ця обставина не спростовується жодними доказами наданими відповідачами. За твердженням представника позивача, наведене об`єктивно свідчить про незаконність оскаржуваного рішення, а тому заявлена позивачем позовна вимога про визнання незаконними та скасування рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 16 сесії 5 скликання від 22.04.2008 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства», а також видані на його підставі державні акти на право власності на земельну ділянку від 27.05.2010, серії ЯЖ №805567, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №56 та серії ЯЖ №805568, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №57 за своїм змістом підставна.

Щодо строків позовної давності представник позивача зазначає, що АТ «Укрзалізниця» стало відомо про порушення свого права 28 липня 2015 року з технічної документації, переданої Залізниці виконавцем робіт згідно акту №82 здачі-приймання виконаних робіт із землеустрою з інвентаризації земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» на території Радехівського району Львівської області згідно договору № Л/П-142774-НЮ, який було підписано сторонами 28.07.2015. Лише з технічної документації, переданої Залізниці виконавцем робіт, позивачу стало відомо про факт та площу накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку смуги відведення залізниці. Зважаючи на предмет позову та виходячи із правила, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, випливає, що позивачем строк позовної давності не порушено.

Враховуючи наведене вище, керуючись статтею 182 ЦПК України, представник позивача просить врахувати подане пояснення під час розгляду та прийняття рішення по цій справі (т.2, а.с.84-88).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_1 подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти позовних вимог заперечує (а.с.81,120).

Представник відповідача Радехівської міської ради подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника за наявними в матеріалах справи документами, просив ухвалити рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.121).

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 22 квітня 2008 року 16 сесія 5 скликання Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області прийняла рішення «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства», відповідно до якого вирішила дати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,81 га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , та ведення особистого селянського господарства площею 0,56 га в с. Стоянів (т.1, а.с.9).

На підставі вищезазначеного рішення Стоянівської сільської ради ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ №805567, який 27 травня 2010 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №56, з якого видно, що відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2500 га по АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :01:004:0201 (т.1, а.с.12-13, 89-89 зворот).

Також на підставі вищезазначеного рішення Стоянівської сільської ради ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ №805568, який 27 травня 2010 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №57, з якого видно, що відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0745 га в с. Стоянів з кадастровим номером :01:004:0202 (т.1, а.с.10-11, 88-88 зворот).

Згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо складання документів з видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства на території с. Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області констатовано, що технічна документація, окрім іншого, містить акти встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування гр. ОСОБА_2 з суміжними землекористувачами та плани встановлення меж (т.1, а.с.90-115).

Зокрема, з Плану встановлення меж видно, що спірна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2500 га по АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:004:0201 має такий опис меж: від А до Б - землі сільської ради (канава), від Б до В - землі гр. ОСОБА_4 , від В до Г - землі загального користування сільської ради (вулиця), від Г до А - землі гр. ОСОБА_2 (т.1, а.с.109).

Також з Плану встановлення меж видно, що спірна земельна ділянка ведення особистого селянського господарства площею 0,0745 га в с. Стоянів з кадастровим номером :01:004:0202 має такий опис меж: від А до Б - землі сільської ради (канава), від Б до В - землі гр. ОСОБА_2 , від В до Г - землі загального користування сільської ради (вулиця), від Г до А - землі гр. ОСОБА_5 (т.1, а.с.110).

З копії спадкової справи №140/11 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 встановлено, що спадкоємцем майна померлого, в тому числі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 , є його дочка - ОСОБА_1 (т.1, а.с.147-152 зворот, 196-229).

ПАТ «Українська залізниця» подана технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, загальною площею 25,0174 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с.Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, з якої вбачається, що в результаті виконаних робіт встановлено, що площа земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Львів-Ківерці» від 84 км + 382 м до 87 км + 265 м в адміністративних межах с.Стоянів Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області становить 25,0174 га, проте в результаті польового обстеження та при аналізі наданої інформації з електронної бази Державного земельного кадастру, наданої відділом Держземагентства у Радехівському районі Львівської області виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні земельні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян або постійному користуванні юридичних осіб, зокрема, відповідача у справі ОСОБА_2 (спадкоємець ОСОБА_1 ) (т.1, а.с.14-23).

Згідно з Актом №82 здачі-приймання виконаних робіт із землеустрою з інвентаризації земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» на території Радехівського району Львівської області згідно договору №Л/П - 142774/НЮ від 15 грудня 2014 року констатовано, що підрядник передав технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» в адміністративних межах Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області площею 25,0174 га замовнику - Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» - 28 липня 2015 року (т.2, а.с.92).

На підтвердження права постійного користування землями смуги відведення АТ «Українська залізниця» надало «План границ полосы отвода линии Львов-Киверцы Львовской ж.д. в административных границах Радеховського района Львовськой области от 58 км до 90 км», який був розроблений проєктною організацією «Дорпроект» Південно-Західної залізниці у 1956 році (т.1, а.с.24-26).

Також для підтвердження оплати АТ «Українська залізниця» земельного податку представник позивача подала суду копію податкової декларації з плати за землю за 2020 рік (т.2, а.с.56-59).

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Пунктом «б» частини четвертої статті 84 ЗК України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Відповідно до статті 6 Закону України № 273/96-ВР від 04 липня 1996 року «Про залізничний транспорт» (далі - Закон № 273/96-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - передачі у власність спірної земельної ділянки) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Закону України № 273/96-ВР від 10 листопада 1994 року «Про транспорт» (далі - Закон № 232/94-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - передачі у власність спірної земельної ділянки).

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно з частиною першою та другої статті 11 Закону № 232/94-ВР землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Частиною першою статті 23 Закону № 232/94-ВР, яка кореспондується з положеннями статті 68 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Подібні висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15, у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 909/277/16, від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/413/15-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 466/1058/15-ц та підтвердженні у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 466/6682/14-ц, від 13 січня 2021 року у справі № 715/2402/18, від 19 травня 2021 року у справі № 715/2081/18.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Предметом спору в цій справі є визнання недійсними рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 16 сесії 5 скликання від 22.04.2008 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства», а також виданих на його підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 27.05.2010, серії ЯЖ №805567, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №56 та серії ЯЖ №805568, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №57.

На думку позивача, земельні ділянки, які перебувають у приватній власності ОСОБА_2 (спадкоємець ОСОБА_1 ), частково належать до земель залізничного транспорту.

Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року в подібних справах №450/2352/18 та № 450/2410/18 за позовом АТ «Українська залізниця» до власників земельних ділянках про визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування, визнання державного акта недійсним вже вказував на те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 01 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).

Отже, задоволення вказаних вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року по справі №444/2315/18 (провадження № 61-13828св20).

Зважаючи на те, що за твердженням представника позивача лише частина земельних ділянок відповідача (спадкодавця ОСОБА_2 ) накладається на землі смуги відведення Укрзалізниці, а інша частина земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:004:0201 та земельної ділянки площею 0,0745 га з кадастровим номером :01:004:0202 належала відповідачу на законних підставах, жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, а визнання недійсними рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 16 сесії 5 скликання від 22.04.2008 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства», а також виданих на його підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 27.05.2010, серії ЯЖ №805567, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №56 та серії ЯЖ №805568, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №57, в цілому навпаки може спричинити порушення права власності відповідача (спадкоємця) на спірну земельну ділянку, що в даному випадку не є виправданим та жодним чином не призведе до захисту та відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності).

Виходячи із встановлених обставин справи належним способом захисту позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Інші доводи учасників справи на висновки суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4,10,12,13,19,81,82,89,141,258-259,263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» від імені якого діє: Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного Акціонерного Товариства «Українська залізниця» до Радехівської міської ради Львівської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області та Державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 червня 2022 року.