_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2231/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2022

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Абухіній Н.Р. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міськради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що від шлюбу з відповідачем мають дочку ОСОБА_3 , яка проживає з ним. Оскільки сторони фактично разом не проживають, почуття поваги та кохання втрачені, просить суд шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини з ним.

Позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач з позовом погодилася.

Представник третьої особи у засідання не прибула, просила розглядати справу за її відсутністю.

Відповідно до ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, шлюб між сторонами зареєстрований 20 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис №255.

Позивач втратив почуття поваги та кохання до відповідача, сімейно-шлюбні стосунки не підтримує та відновлювати їх не має наміру. Подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому суд вважає необхідним шлюб розірвати.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно дост.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1ст. 14 СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання- це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам.

Згідност.160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

З конструкції даної статті убачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків.

Частиною 1ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Але при визначенні місця проживання дитини за Сімейним кодексом поняття місця проживання має інший зміст. Це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина, тому суд задовольняючи позов не повинен вказувати конкретну адресу проживання.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю».

На підставі викладеного, оцінивши наявні у справі докази та приймаючи до уваги, що дитина не досягла такого віку та рівня розвитку,в якому б усвідомлювала сутність спірного питання, суд не вбачає необхідності з`ясовувати думку дитини в суді щодо визначення її місця проживання, і, приходить до висновку, що місце проживання дитини має бути визначено з батьком.

Керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 20 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис №255 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.