Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/1153/21
Провадження № 2/936/257/2021
02.02.2022 смт. Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області у складі
головуючого - судді Павлюк С.С.
з участю секретаря с/з Собран Ю.О.
його представника ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Нижньоворітської сільської ради, про позбавлення батьківських прав, -
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, додатково пояснивши, що починаючи з 2015 року відповідач практично не відвідує сина та не цікавиться його життям. Крім того, відповідач зловживає алкогольними напоями, а тому певний час лікувалася від алкоголізму.
Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила однак підтримала пояснення позивача. Також пояснила, що за останні 15 років ніде не працювала, на обліку в біржі праці не стоїть, а на даний час в неї мінливі заробітки, останні роки жила на пенсію бабці, за якою доглядала. Додатково пояснила, що намагалась побачити сина, зокрема приходила за місцем проживання позивача, однак вдома нікого не було, оскільки засобами телефонного зв`язку не могла зв`язатись, так як мобільний телефон загубила. До відповідних служб у справах дітей не зверталась.
Представник третьої особи служба у справах дітей Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району на розгляд справи не з?явилася, скерувала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 18.02.2009 року).
Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 11.10.2007 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 11.10.2007 року.
Як видно з витягу з рішення №2 комісії з питань захисту прав дитини при Воловецькій державній адміністрації від 19.02.2015 року малолітнього ОСОБА_5 передано на тимчасове проживання, утримання та виховання батька ОСОБА_1 у зв?язку з лікуванням матері.
Із характеристики учня 7 класу ОСОБА_5 . Лазівської гімназії вбачається, що останній характеризується позитивно, а його вихованням займається лише батько.
Крім того, згідно характеристики з місця проживання позивача, останній позитивно характеризується, зокрема зазначено, що відповідально ставиться до виховання двох дітей.
Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Так, згідно висновку органу опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому коміся з питань захисту дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків, що не суперечить інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_5 .
В силу вимог ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, шо постійно проживає з батьком, починаючи з садочка, а його мати зовсім не цікавиться його життям, лише 1 раз на рік приходила до школи. Додатково пояснив, що й надалі хоче проживати з батьком.
Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена можливості піклуватися про фізичний та духовний розвиток дитини, перешкод у спілкуванні дитини з нею та прийманні участі матері у вихованні не було, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом.
За таких обставин, встановлено належними та допустимими доказами факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно із вимогами ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно статей 9,1 8 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки забезпечуватиме інтереси самої дитини.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 908 грн судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
З наведених міркувань та керуючись ст.2, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд, -
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути із ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 гривень на користь позивача ОСОБА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ;

третя особа: служба у справах дітей Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району, місце знаходження: вул. Центральна, 114, с. Н.Ворота Мукачівський район.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.02.2022 року

Суддя Павлюк С.С.