БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/55/22
Справа № 356/579/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2022 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.

за участю секретаря Бабінець Н. Г.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування пред`явлених вимог вказував, що з 26.03.2019 працював на посаді заступника директора по виробництву Комунального підприємства «Баришівкатепломережа». На підставі наказу від 22.09.2021 № 142-ос позивач був звільнений з займаної посади за угодою сторін. Разом з тим, всупереч вимогам ст.ст. 47, 116 КЗпП України, в день його звільнення остаточний розрахунок відповідачем проведений не був, а належні позивачу суми були сплачені останньому частинами, а саме: 28.09.2021 у розмірі 10 984,77 грн., 30.10.2021 у розмірі 17 185,54 грн. та 19.11.2021 у розмірі 18 352,11 грн. За таких обставин, позивач вважає свої права порушеними та просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за спірний період з 23.09.2021 по 19.11.2021 в розмірі 42 822,45 грн., а також понесені судові витрати.

27.01.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позовних вимог заперечив, вказуючи, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Підтвердженням ініціативи працівника про його звільнення за угодою сторін є, як правило, письмова заява останнього. Разом з тим, не суперечитиме законодавству також звільнення працівника на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за усною домовленістю сторін. Як зазначає, відповідач, позивач ОСОБА_1 , займаючи посаду заступника директора, був обізнаний про кризовий стан підприємства по розрахунках та запропонував звільнити його за угодою сторін, погодившись на поетапну виплату заборгованості розрахунку при звільненні. Як пояснює відповідач, вказана заборгованість перед позивачем виникла через відсутність обігових коштів та недоодержання коштів від своїх контрагентів та споживачів. Відповідач є виробником теплової енергії, яка споживається населенням і бюджетними організаціями, у яких постійно наявний борг перед відповідачем за спожиту теплову енергію, а отже, надходження коштів на рахунок відповідача та можливість погашення заборгованості в цілому залежить від сплати кінцевими споживачами на користь відповідача відповідних платежів. На момент звільнення позивача сума боргових зобов`язань підприємства становила понад десять мільйонів гривень, тому через надзвичайний кризовий стан ряд працівників підприємства було переведено на неповний робочий тиждень тривалістю три робочих дні з 01.10.2021 по 31.10.2021. Розрахункові кошти позивачу було виплачено трьома платежами, а саме: 28.09.2021 у розмірі 10 984,77 грн., 30.10.2021 у розмірі 17 185,54 грн. та 19.11.2021 у розмірі 18 352,11 грн. В обгрунтування позиції також посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, та просить суд при винесенні рішення врахувати надані пояснення для встановлення пропорційної та співмірної суми, яка не становитиме надкомпенсаційного характеру відповідальності роботодавця у порівнянні з орієнтовним розміром майнових втрат позивача в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати (а.с.43-46).

В судовому засіданні позивач пред`явлені в позові вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, в ньому наведених, позов просив задовольнити. Вказав, що всупереч таким доводам відповідача, на момент звільнення позивача підприємство не перебувало в кризовому стані та мало на рахунках обігові кошти в сумі близько 300 000 грн.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду в розумінні ст. 128 ЦПК України, 27.01.2022 через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без відповідача та його представника, в якому просив розглянути справу на підставі наявних письмових матеріалів та з урахуванням відзиву на позовну заяву (а.с.32).

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача, від якого надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що наказом Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради № 142-ос 22.09.2021 позивача з 23.09.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора по виробництву за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України; з вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 23.09.2021 під підпис (а.с.19).

Вказаним вище наказом № 142-ос 22.09.2021 прийнято рішення виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 26 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (11 календарних днів за період з 26.03.2020 по 25.03.2021, та 15 календарних днів за період з 26.03.2021 по 23.09.2021) (а.с.19).

Згідно з довідкою КП «Баришівкатепломережа» від 18.01.2022 № 19, а також випискою по рахунку позивача від 24.11.2021 № BL11S7SKNCTAFM94, виплату належних ОСОБА_1 при звільненні сум проведено: 28.09.2021 - у розмірі 10 984,77 грн. згідно платіжного доручення № 1 від 28.09.2021, 30.10.2021 - у розмірі 17 185,54 грн. згідно платіжного доручення № 1 від 30.10.2021, та 19.11.2021 - у розмірі 18 352,11 грн. згідно платіжного доручення № 1 від 19.11.2021; всього на загальну суму 46 522,42 грн. (а.с.20,21).

За довідкою КП «Баришівкатепломережа» від 29.11.2021 № 361, розмір заробітної плати ОСОБА_1 за липень 2021 року становив 21 541,23 грн., за серпень 2021 року - 13 970,05 грн., в загальній сумі - 35 511,28 грн.; кількість робочих днів згідно графіка роботи за липень 2021 року становить 22 дні, за серпень 2021 року - 21 день, всього 43 дні; фактична кількість відпрацьованих робочих днів за липень 2021 року становить 21 день, за серпень 2021 року - 13 днів, всього 34 дні (а.с.21).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 43 Конституції України встановлено право кожного на працю, що включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Так, за визначенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підставою припинення трудового договору, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є угода сторін.

Згідно положень ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Визначення розміру середньої заробітної плати, в тому числі, і у випадку за затримку розрахунку при звільненні, здійснюється у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Так, як визначено абз. 3 п. 2, абз. 1 п. 8 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, а нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Проаналізувавши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що всупереч вимогам ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні позивача 23.09.2021 з ним не було проведено остаточного розрахунку у встановлені законом строки, чим порушено його майнові права як працівника, що є підставою для застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Доводи відповідача щодо кризового становища підприємства та відсутності обігових коштів, як причини непроведення вчасного розрахунку, не підтверджені жодними доказами та не приймаються судом до уваги.

Навпаки, надані відповідачем на підтвердження перерахування коштів позивачу платіжні доручення № 1 від 28.09.2021, № 1 від 30.10.2021 та № 1 від 19.11.2021 щодо виплати заробітної плати працівників за серпень-вересень 2021 року у розмірах 151 180,74 грн., 63 614,82 грн. та 167 087,95 грн. свідчать про наявність у відповідача коштів в розмірах, достатніх для виплати всіх належних позивачу сум (а.с.39-41).

Також судом не приймаються до уваги як доказ скрутного матеріального становища наказ КП «Баришівкатепломережа» від 29.09.2021 № 146-ос «Про встановлення неповного робочого часу», оскільки з його змісту вбачається, що таке переведення мало місце за заявами працівників відповідно до ст. 56 КЗпП України, а не у зв`язку з відсутністю коштів у підприємства (а.с.37).

Окрім того, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, що узгоджується з роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи відомості про проведені позивачу виплати заробітної плати за останні фактично відпрацьовані два місяці роботи, що передували його звільненню, а саме липень 2021 року (21 робочий день) та серпень 2021 року (13 робочих днів), а також їх розмір (21 541,23 грн. та 13 970,05 грн. відповідно), перевіривши розрахунки пред`явленого до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведені позивачем в позовній заяві, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість та необхідність стягнення з КП «Баришівкатепломережа» як роботодавця на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з дня звільнення 23.09.2021 та по день проведення остаточного розрахунку 19.11.2021 (41 робочий день) в розмірі 42 822,45 грн., виходячи з наступного розрахунку:

-середньоденна заробітна плата = 21 541,23 грн. + 13 970,05 грн./21 дні + 13 день = 1 044,45 грн.;

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні = 1 044,45 грн. х 41 робочий день = 42 822,45 грн.

Перевіряючи позовні вимоги на предмет їх пропорційності та співмірності пред`явленої до стягнення суми розміру відповідальності роботодавця відповідно до наведених відповідачем у відзиві доводів, суд зауважує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, між інтересами працівника та роботодавця має бути дотриманий розумний баланс. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, виходячи з наступних критеріїв: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи конкретні обставини справи, той факт, що розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, про який просить позивач у позові (42 822,45 грн.), є меншим, ніж розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику всіх належних при звільненні сум (46 522,42 грн.), відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що затримка у виплаті простроченої заборгованості мала місце з поважних причин, а також недобросовісності дій позивача, в тому числі, і того факту, що останній добровільно погодився на виплату заборгованості по розрахунку при звільненні поетапно, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача середнього заробітку у вказаному розмірі є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з огляду на повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 211, 223, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради, місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Баришівка, вул. Богдана Хмельницького, 18А (), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі в розмірі 42 822 (сорок дві тисячі вісімсот двадцять дві) гривні 45 копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Баришівкатепломережа» Баришівської селищної ради, місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Баришівка, вул. Богдана Хмельницького, 18А (), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складене 01.02.2022.

Суддя І. О. Капшученко