МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___ _____
Справа №456/6105/21
Пр. №2/521/2403/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Ткач А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля,

встановив:

У грудні 2021року ОСОБА_1 звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала в шлюбі, зареєстрованому 24 липня 2010року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного Львівського міського управління юстиції, актовий запис №156, який за рішенням суду від 08 лютого 2021 року був розірваний.

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та находиться на її утриманні.

Позивачка зазначала, що за час шлюбу вони з відповідачем придбали автомобіль марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року було визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано за кожним їз них право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

Стверджувала, що відповідно до вказаного рішення суду, їй на праві власності належала Ѕ частина автомобіля марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а інша Ѕ частина автомобіля належала відповідачу.

Вказувала, що з інформації, наданої територіальним сервісним центром № 4649 РСЦ ГСЦ МВС у Львівської області, їй стало відомо, що ОСОБА_2 без її згоди відчужив належний їм спільний автомобіль за посередництвом фірми ТОВ «Документавто», шляхом укладення з останнім договору комісії №8096/21/1002432 від 07 вересня 2021 року, а 08 вересня 2021 року ТОВ «Документавто» на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №8096/21/1002432 від 08 вересня 2021 року передало від імені ОСОБА_2 у власність ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримавши за договором 160000,00 грн.

Посилаючись на порушення своїх прав, як співвласника Ѕ частини автомобіля марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , якийвідповідач відчужив без її згоди іншій особі, позивачка просила суд стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля, яка належить їй на праві спільної часткової власності в розмірі 80000,00 грн. та судовий збір в розмірі 993,00 грн.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 січня 2022 року справа №456/6105/21 була передана за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси (а.с. 23).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (а.с. 29).

Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року справа була прийнята до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 30-31).

Ухвалою суду від 11 травня 2022 року по справі підготовче провадження було закрите, справа призначена до судового розгляду (а.с. 52-53).

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про підтримання позовних вимог та просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с. 36, 48, 73).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час імісце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 57, 59, 61, 71, 72).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 26 розділом 1 книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 24 липня 2010року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного Львівського міського управління юстиції, актовий запис №156, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5).

Встановлено, що за рішенням суду від 08 лютого 2021 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 1).

Від шлюбу у сторін є малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6).

Дитина проживає з матір`ю та находиться на її утриманні.

Встановлено, що в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року автомобіль марки ««Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнано за кожним їз них право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля (а.с. 7-9).

Отже ОСОБА_1 належало на праві власності на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року Ѕ частина автомобіля марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , інша частина автомобіля належала на праві власності відповідачу.

Судом встановлено, що 07 вересня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Документавто» було укладено договір комісії №№8096/21/1002432 від 07 вересня 2021 року (а.с. 10-11).

08 вересня 2021 року ТОВ «Документавто», діюче від імені ОСОБА_2 уклало з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/21/1002432 від 08 вересня 2021 року, за умовами якого ТОВ «Документавто» продало ОСОБА_4 за 160000,00 грн. транспортний засіб марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується інформацією, наданої територіальним сервісним центром № 4649 РСЦ ГСЦ МВС у Львівської області (а.с. 12-13, 14).

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Як було встановлено судом, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року автомобіль марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнано за кожним їз них право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

Отже на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року автомобіль марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 став належать сторонам на праві спільної часткової власності, тобто по Ѕ частині.

Відповідно до ст. ст. 356, 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. ст. 361, 362 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Зі змісту постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 159/6782/18 вбачається, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц та від 25 березня 2020 року у справі № 161/79/18.

Як було встановлено судом, відповідач після розірвання шлюбу без згоди позивачки відчужив спірний автомобіль ОСОБА_4 , який належав їм на праві спільної часткової власності.

Тобто, 1/2 частина автомобіля марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка належала на праві власності позивачці була відчужена відповідачем без її згоди у період, коли сім`я фактично припинила своє існування (не мала спільного побуду, не вела спільне господарство, проживали окремо).

Суд вважає, що оскільки відповідач відчужив належну позивачці частину автомобіля без її згоди і не в інтересах сім`ї, то остання має право на отримання грошової компенсації вартості його частки.

При цьому пред`явлення позовних вимог про визнання недійним договору відчуження у такому випадку законом не вимагається.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже позивачка має право на отримання комппенсаціїї за свою частку автомобіля в розмірі 80000,00 грн., оскільки автомобіль був проданий відповідачем за 160000, 00 грн.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити позивачці грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля, в розмірі 80000,00 грн.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За таких обставин, на підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 993,00 грн.

На підставі ст. ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71 СК України, 15, 16, 202, 203, 316, 319, 655 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 223, 264, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя, а саме легкового автомобіля марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на легковий автомобіль марки «Skoda Fabia», 2007 року випуску, колір бежевий, кузов VIN код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір в сумі 993 (дев`ятсот дев`яносто три) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 10 червня 2022 року.

Суддя: О.М. Сегеда