Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Відділ державної виконавчої служби в м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати таким, що не підлягає виконанню, Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. 16 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за №22655.

Посилається в позові на те, що 04 серпня 2021 року з єдиного реєстру боржників дізнався, що щодо нього Відділом державної виконавчої служби в м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження № 66153074 від 21 липня 2021.

Виконавче провадження № 66153074 було відкрито на підставі Виконавчого напису № 22655 від 16 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., щодо стягнення з нього на користь відповідача заборгованості у розмірі 30 095, 00 гр.

Вважає, що Виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав.

Стверджує, що ніяких кредитних договорів, договорів позички, тощо з відповідачем не укладав.

З сайту автоматизованої системи виконавчого провадження АСВП виконавець виклав скан-копію оспорюваного Виконавчого напису, в якому вказується, що він є боржником за договором №5-4 від 22 грудня 2020 року, укладеним між ним та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація».

Зазначає, що жодних документів, які б підтверджували факт заміни первісного кредитора на відповідача він не отримував, тому право відповідача на стягнення заборгованості є спірним, а отже і заборгованість - спірна.

Також наголошує на тому, що не отримував від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Стверджує, що з оспорюваного Виконавчого напису незрозуміло, як рахувалася сума заборгованості, що підлягає стягненню.

Нотаріально посвідчених договорів з відповідачем не укладав, а кредитний договір, на підставі якого вчинено Виконавчий напис, укладений в електронному вигляді, не підписаний сторонами, а отже, не укладений.

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 20 серпня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам копію позовної заяви з додатками.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для подання до суду письмових пояснень.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 06 вересня 2021 року.

/ а.с. 70 /

13 вересня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову.

Посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 5-4 від 22 грудня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та позивачем, останній отримав кредит у розмірі 5 000, 00 гр. строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги №14/06/2021-Р/М-2, відповідно до умов якого право вимоги за договором №5-4 від 22 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

Укладений Кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» дія даного закону не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитний договір був підписаний позивачем 22 грудня 2020 року о 19 год. 04 хв. 30 сек. шляхом введення одноразового ідентифікатора 876385 в особистому кабінеті на веб-сайті товариства в мережі Інтернет https://monetka.ua.

Кредитні кошти були відправлені позивачу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується чеком № 331927167 від 22 грудня 2020 року.

Крім цього, позивачем було пролонговано договір №5-4 від 22 грудня 2020 року шляхом сплати комісії в розмірі 250, 00 гр., що підтверджується чеком № 361441602 від 22 січня 2021 року.

У зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань за Кредитним договором до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. було подано заяву про вчинення Виконавчого напису на стягнення заборгованості по договору № 5-4 від 22 грудня 2020 року з позивача, яка станом на 07 вересня 2021 року становить 30 095, 00 гр. та складається з:

-5 000, 00 гр. - прострочена заборгованість за кредитом;

-24 145, 00 гр. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-950, 00 гр. - заборгованість по витратам за вчинення виконавчого написа нотаріуса.

Станом 29 травня 2021 року нарахування процентів позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості.

Таким чином, вважає, що були всі обґрунтовані та законні підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення Виконавчого напису на Кредитному договорі.

Виходячи з цього, просить у задоволенні позову відмовити.

Окрім цього, 13 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Посилається на те, що ЦПК не передбачено відшкодування витрат за таку дію, пов`язану з правничою допомогою адвоката, як «складення та надсилання адвокатських запитів», тому такі витрати не можуть бути враховані як такі, що підлягають відшкодуванню.

Вважає, що сума в розмірі 5 000, 00 гр. витрат на професійну правничу допомогу неспівмірною зі складністю даної справи.

Зазначає, що відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, є також підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, просить зменшити витрати позивача на оплату правничої допомоги.

Треті особи пояснень на позов не подали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та позивачем укладено договір №5-4.

16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено Виконавчий напис № 22655 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 29 145, 00 гр.

За змістом Виконавчого напису, правонаступником усіх прав та обов`язків за договором відступлення права вимоги №11/06/2021-Р/М-2 від 14 червня 2021 року є ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

Загальна заборгованість боржника становить 30 095, 00 гр.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 28 січня 2021 року по 14 червня 2021 року.

На підставі вказаного Виконавчого напису 21 липня 2021 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіональног управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Керечанин Б.С. було відкрито виконавче провадження № 66153074.

/ а.с. 14 - 19 /

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно зі ст. 89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року / в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року /.

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач, подавши відзив, доказів надання приватному нотаріусу документів, визначених Переліком та необхідних для вчинення Виконавчого напису, не надав.

Слід зазначити, що сам договір укладений в електронній формі та нотаріально не посвідчений.

Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, які пред`являється вище приведеним Переліком.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України.

На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості.

Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17.

Пдаючи відзив, відповідач не вказав, чи направлялася ним вимога позивачу про добровільне погашення заборгованості.

При цьому приведеного позивачем розрахунку заборгованості, та, виходячи з цього, невідповідності суми заборгованості за умовами кредитного договору, вказаної в Виконавчому написі, не спростував.

Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому банком нотаріусу Кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має банк при зверненні до нотаріуса.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач у своєму відзиві приведених у позові обставин не спростував.

Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед товариством, не спростованої відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2021 року між позивачем та адвокатом Яресько Т.В. був укладений Договір про надання правничої (правової) допомоги № 2214.

Розділом «Гонорар» Договору передбачено, що розмір гонорару, який Клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правничу (правову) допомогу, визачається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до Додатку №1 до Договору вартість послуг за домовленістю сторін становить 5 000, 00 гр.

20 серпня 2021 року між сторонами був підписаний Акт приймання-передачі послуг № 1 на загальну суму 5 000, 00 гр., відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: складення та надсилання адвокатських запитів, складення та подання заяви про забезпечення позову, складення та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса № 22655 від 16 червня 2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Вартість витрат на правничу допомогу за умовами договору була сплачена розрахунковою квитанцією № 20/08/21 від 20 серпня 2021 року.

Відповідач, подавши клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, заперечував співмірність витрат на професійну правничу допомогу в частині складення та надсилання адвокатських запитів.

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають підлягають відшкодуванню на користь позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В свою чергу, в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 ) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, у постанові від 28 грудня 2020 року в справі №640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

До клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача були надані документально підтверджені витрати.

Як зазначено вище, Договором про надання правових послуг сторони погодили розмір винагороди за надання адвокатських послуг, який позивачем був сплачений.

Верховний Суд зазначив, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

З урахуванням цього, визначеного сторонами розміру витрат на професійну правничу допомогу в зафіксованому розмірі 5 000, 00 гр., суд приходить до висновку про стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивача.

Крім того, в порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908, 00 гр. та 454, 00 гр. сплачені останнім при зверненні до суду з позовом та заявою про забезпечення позову, що в сумі становить 1 362, 00 гр.

Керуючись ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати Виконавчий напис № 22655 від 16 червня 2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, про звернення стягнення за договором №5-4 від 22 грудня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» / адреса: 03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, буд. 4, / на користь ОСОБА_1 / адреса: АДРЕСА_1 , ІН: НОМЕР_2 / 5 000, 00 гр. витрат на правничу допомогу та 1 362, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.А. Шереметьєва