КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4208/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м. Київ

Справа № 591/6539/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, яка подана представником Бережною Юлією Петрівною, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Зуєвич Л.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби, в якій позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу на свою користь 8500 грн. моральної шкоди та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою капрала поліції УПП в Сумській області Денисенко Н.С. серії EAM № 2599874 від 28.05.2020 року на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП) у виді штрафу в розмірі 255 грн. Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми у справі № 592/7185/20 від 20.07.2020 вказану постанову скасовано із закриттям справи про адміністративне правопорушення, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 року.

Позивач вважає, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 8500 грн. Завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Так, внаслідок зупинки його поліцейським з надуманих підстав, розгляду відносно нього адміністративної справи та складення постанови про накладення адміністративного стягнення, позивача було незаконно затримано, через що він запізнився на святкування дня народження доньки та не придбав всіх необхідних продуктів до святкового столу, чим також був зіпсований настрій доньки, дружини позивача та самого позивача.

Крім того, внаслідок незаконного накладення на нього адміністративного стягнення, позивач мусив оскаржувати його до суду та в подальшому відстоювати свої права в апеляційному суді, що поклало на позивача обов`язки нести судові витрати (сплату судового збору та послуг адвоката). Як наслідок, позивач був вимушений докладати зусиль для організації свого життя - нести незаплановані витрати, зокрема судові.

З огляду на тривалість, з 28.05.2020 по 22.09.2020, та характер страждань, позивач вважає, що стягнення на його користь 8500 грн. буде справедливою та розумною компенсацією його душевних страждань.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 705 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Департаменту патрульної поліції -Бережна Ю.П. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що згідно зі ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» патрульнаполіція є однією зі структур, що функціонує у складі Національної поліції. Департамент патрульної поліції не є органом, до дій якого підлягають застосування ЗаконуУкраїни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадяниновінезаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Отже, у разі встановлення факту заподіяння шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органів патрульної поліції, відшкодовування такої шкоди здійснюється на загальних засадах.

В даному випадку позивачем не надано доказів неправомірності дій працівників Управління патрульної поліції в Сумській області. Позовна вимога про визнання протиправними дій працівників Управління патрульної поліції в Сумській області позивачем не заявлялась. В тойже час зі змісту позовних вимог вбачається, що заявлений позивачем позовстосується відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тобто відсутні підстави вважати, що заявлений позов з приводу шкоди заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Звертає увагу на те, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 року в справі № 592/7185/20, яким рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.07.2020 року по справі №592/7185/20 залишено без змін, не є підтвердженням протиправності дій працівників управління патрульної поліції в Сумській області, оскільки вказаноюпостановою суду доведено лише те, що позивач не вчиняв адміністративногоправопорушення. Отже, даний факт не є безумовною та обов`язковою підставою для відшкодування завданої, на думку позивача, моральної шкоди та не вказує на протиправність дій працівників управління патрульної поліції в Сумській області.

Вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування позивачу моральної шкоди абстрактно послався на вимоги розумності і справедливості. Не відповідає також визначена судом компенсація і критерію виваженості. Вважає, що суд першої інстанції загалом правильно встановив обставини справи, однак ніяким чином не пояснив, які саме обставини вказують, що саме компенсація моральної шкоди в розмірі 2000 грн. є достатньою та обґрунтованою у даному випадку.

Стверджує, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між діями працівників управління патрульної поліції та моральною шкодою, яка полягала у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та на яку посилається позивач. Неправомірність дій працівників патрульної поліції є недоведеною, факт протиправності або незаконності дій чибездіяльності відповідачів у встановленому законом порядку не встановлений.

Також, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, та беручи до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, витрати з надання правничої допомоги у сумі 705 грн. є не співмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом (складання та подання позовної заяви до суду), не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на правові позиції Верховного Суду у постанові від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17, у постанові від 24.03.2020 у справі № 818/607/17, у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, а також на практику Європейського суду з прав людини. Також вважав обґрунтованим висновок суду про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 750 грн., при цьому суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідачем не надано доказів, які б доводили неспівмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу, як визначено процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 20.07.2020 у справі № 592/7185/20, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, факт незаконного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за результатами якого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка стосується цивільно-правових наслідків неправомірних дій.

Отже, підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлене рішенням суду, яке набрало законної сили, порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було спричинено душевні страждання. У цьому випадку застосовуються визначені ст. 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення ст. 1167 ЦК України.

Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, був вимушений доводити свою правоту у суді.

Суд також вважав, що позивачем доведено, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності мало місце в день народження доньки позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією відповідної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 28.05.2020 (а.с. 7) та свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (а.с. 17). З огляду на встановлене, суд визнав обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд враховував правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, та вважає, що в даному випадку спричинена позивачу моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України, на яку посилається позивач.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважав, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 2000 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважав співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. Визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 8500 грн. вважав завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи відповідачів про те, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди та що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, були відхилені судом, оскільки спростовуються сукупністю обставин та доказів у даній конкретній справі.

Також, суд відхилив доводи про те, що Державна казначейська служба України не порушувала прав та обов`язків позивача, не вступала із ним у будь-які правовідносини та не завдала йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, з огляду на те, що виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється Казначейською службою не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими, і такими, що відповідають матеріалам справи, зробленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 зазначав, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдано моральної шкоди, яка проявилась у стражданнях через порушення звичних для нього життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема оспорювати незаконну постанову, ходити по судах та доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 20.07.2020 року у справі № 592/7185/20 задоволено позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №3 Управління патрульної поліції в Сумській області Денисенко Н.С. про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2599874 від 28.05.2020 року, винесену поліцейським роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Денисенко Н.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасовано, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу - у розмірі 2000 грн. та судовий збір у розмірі 420,40 грн. (а.с. 8-11).

Зі змісту рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 20.07.2020 року у справі № 592/7185/20, вбачається, що постановою Інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Сумській області Денисенко Н.С. серії ЕАМ № 2599874 від 28.05.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Згідно з постановою Інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Сумській області Денисенко Н. С. від 28.05.2020 року, ОСОБА_1 28.05.2020 о 11-49 години в м. Суми вул. Я. Мудрого, 48, керуючи транспортним засобом при повороті ліворуч, наближаючись до регульованого пішохідного переходу де перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не надав перевагу пішоходу, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi Yi Car DVR, чим порушив вимоги п. 18.2 Правил дорожнього руху України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП України.

Ухвалюючи рішення, Ковпаківський районний суд міста Суми виходив з того, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові, відповідачем долучено диск із фрагментами відеозаписів з нагрудного відео реєстратора поліцейського. Оглянувши відеозапис, судом встановлено, що факт не надання позивачем переваги в русі пішоходу, який в момент проїзду перебував на дорозі, зафіксовано не було. Пояснень свідків (пішоходів чи інших учасників дорожнього руху) чи будь-яких інших доказів порушення ОСОБА_1 п.18.2 ПДР України відповідачем не надано, а отже належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП відсутні. Вказані вище обставини та відсутність належних доказів свідчать про недоведеність відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 порушення вимог ПДР України, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, за яке позивача було піддано адміністративному стягненню.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі № 592/7185/20 апеляційну скаргу інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Сумській області Денисенко Н.С. залишено без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 20.07.2020 у справі № 592/7185/20 залишено без змін (а.с. 12-16).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 20.07.2020 року встановлено неправомірність дій працівника патрульної поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та скасовано постанову серії ЕАМ №2599874 від 28.05.2020 року, винесену поліцейським роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Денисенко Н.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 26 серпня 2020 року № 544/964/18, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Отже, підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми порушення законного порядку та підстав притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України

Встановивши, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, у зв`язку з чим був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки внаслідок неправомірних дій уповноваженої особи Управління патрульної поліції в Сумській області позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, якого він не вчиняв.

Визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та правомірно визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що Департамент патрульної поліції не є належним відповідачем та не є органом, до дій якого підлягають застосуванню Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадяниновінезаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», і тому у задоволенні позову слід відмовити, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. (пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16).

Відповідно до пункту 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Департамент патрульної поліції є органом Національної поліції, що має статус юридичної особи.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду.

Таким органом державної влади у спірних правовідносинах є Департамент патрульної поліції.

Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції необґрунтовано визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки діями поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Денисенко Н.С., які виразились у покладенні на позивача обов`язку зі сплати штрафу, що в подальшому судом визнано незаконним, адже встановлено відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої судом обґрунтовано визначено виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц , від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 .

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати з надання правничої допомоги у сумі 705,00 грн. є не співмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

На підтвердження надання послуг адвоката позивачем надано: копію ордера серія ВМ №1009247 (а.с. 6), копію договору про надання правової допомоги від 21.10.2020 (а.с. 18-19), копію квитанції № 58 від 21.10.2020 про сплату за надання правової допомоги суми у розмірі 3000 грн. (а.с. 20), копію опису робіт виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги від 21.10.2020 (а.с. 21), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 24).

Враховуючи складність справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 705 грн. При цьому відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано будь-яких доказів, які б доводили неспівмірність розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, яка подана представником Бережною Юлією Петрівною, - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.