ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/798/22Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» ( далі ТОВ «Авентус Україна») звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 10 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1617736 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту через Інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кошти у сумі 12 000 грн. Також сторонами було погоджено істотні умови договору, а саме: строк договору - 30 днів, знижену проценту ставку кредиту - 1,35 % від суми позики за кожен день користування позикою ( 492,75% річних) у межах строку надання позики та стандартну процентну ставку - 1,80% від суми позики за кожен день користування позикою ( 657,00% річних).

Позивач зазначає, що належним чином виконав свої зобов`язання передбачені умова кредитного договору та здійснив перерахунок коштів на вказані в заяві відповідачем реквізити банківської карти, проте відповідач належним чином не виконувала договірні зобов`язання , тому станом на 17 грудня 2020 року виникла заборгованість яка становить 43 152 грн, з яких: 12 000 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 25 152 грн - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом та 6 000 грн - штрафні санкцій (штраф).

На підставі наведеного та з урахуванням уточненої позовної заяви позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за договором №1617736 від 10 грудня 2019 року про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 20 жовтня 2019 року у сумі 43 152 грн та судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2022 року позов ТОВ «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за договором № 1617736 від 10 грудня 2019 року про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту у сумі 42 936 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» судовий збір в сумі 2081,00 грн.

У решті заявлених вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи свідчать, що між сторонами укладено договір в електронній формі, шляхом створення (формування) електронних документів, а його підписання здійснено клієнтом з використанням електронного цифрового підпису.

Також судом зазначено, що сторони, за умовами договору погодили сплату відсотків за позикою та штрафні санкції.

Суд встановив, що позивачем виконано умови договору, проте відповідач отримавши кредитні кошти, належним чином умови договору не виконала та сплату їх у порядку, визначеному чинним законодавством та умовами договору не здійснила, тому має заборгованість , яка становить 42 936 грн і підлягає до стягнення.

Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, на підставі неповного та не всебічно з`ясованих обставин справи, без надання оцінки всім аргументам сторін ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення у частині стягнення з ОСОБА_1 процентів від суми позики ( кредиту) після спливу кредитування у розмірі 20 076 грн та у частині стягнення штрафу у розмірі 6 000 грн, всього 26 076 грн за договором № 1617736 від 10 грудня 2019 року.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що при прийнятті судом першої інстанції рішення порушено вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України, внаслідок чого судом передчасно зроблено висновок про наявність у позивача права нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування на підставі абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Вказує, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 09 січня 2020 року по 17 грудня 2020 року задоволенню не підлягає, оскільки згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Також зазначає, що не може бути одночасно правомірною та неправомірною , то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Враховуючи практику Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та у постановах Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/20217/15-ц у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 та у постанові від 27 липня 2021 року у справі №910/18943/20 , а також враховуючи додаток № 1 до договору про надання коштів у позику датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 09 січня 2020 року. Відповідно до положень кредитного договору , кредит надався на 30 календарних днів, включно до 09 січня 2020 року, таким чином позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування до 09 січня 2020 року. Проте як вбачається з розрахунку заборгованості, визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою включає період після 09 січня 2020 року по 17 грудня 2020 року, який виходить за межі строку кредитування.

Щодо стягнення штрафу апелянт зазначає, що право на стягнення штрафу у позивача виникає з наступного дня, з якого почала виникати заборгованість, строк дії договору закінчився 09 січня 2020 року. Враховуючи практику Верховного Суду викладену у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 916/521/189, і враховуючи, що провадження у справі відкрито 12 березня 2021 року, строк позовної давності щодо суми штрафу минув. У зв`язку із зазначеним вимога про стягнення штрафу у розмірі 6 000 грн підлягає застосуванню позовна давність, що не була врахована судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Авентус Україна» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити судове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2022 року без змін, посилаючись на те, що рішення суду є обгрунтованим та прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, вимоги апеляційної скарги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом ( тіло кредиту) не оскаржується, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ТОВ «Авентус Україна» має статус небанківської фінансової установи, внесене до Державного реєстру фінансових установ як фінансова компанія Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 756 від 28.03.2017 року.

Також встановлено судом, що 10 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №1617736 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав клієнту грошові кошти в сумі 12 000 грн строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Даним договором визначено, що правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті, є невід`ємною частиною договору. Приймаючи умови цього договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Згідно з п.п. 1.1, 1,2, вказаного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в сумі 12 000 грн на строк 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в п.п.1.6, 1.7 цього договору.

Згідно п. 1.3.1 знижена процентна ставка становить 1,35 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.2 цього договору.

Відповідно до п. 1.3.2 стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми кредиту за кожен день користування позикою.

Відповідно до п. 1.4 договору загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 140,50 % від суми позики (у процентному виразі) або 16 860 грн (у грошову виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою - 40,50% від суми позики (у процентному виразі) або 4 860 грн (у грошову виразі).

Пунктом 3.1 договору визначено, що сторони домовилися, що повернення позики та сплаті процентів здійснюватиметься згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною договору.

Сторонами погоджено Графік платежів, відповідно до якого: дата повернення позики та сплати процентів - 09 січня 2020 року, сума позики - 12 000 грн, сума нарахованих процентів - 4 860,00 грн , разом до сплати - 16 860 грн.

Також відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту, який додано відповідачем як доказ до відповіді на відзив.

Згідно п.3.2. нарахування процентів за Договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у п. 1.2. цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку платежів (Додаток 1 до цього договору).

Умови застосування зниженої процентної ставки - дотримання клієнтом терміну повного повернення позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 3 (трьох) календарних днів. (п.3.3.Договору).

Відповідно до п. 3.4. договору в разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах п.3.2., але за стандартною процентною ставкою.

Пунктом 3.6 договору визначено, що в разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором:

3.6.1. протягом пільгового періоду з 1 (першого) по 3 (третій) день прострочення виконання зобов`язань Клієнта, нарахування процентів не здійснюється;

3.6.2. з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості Товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яка здійснюється не більше ніж до 90 (дев`яностого) дня прострочення.

Відповідно до п.4.4 договору у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 144 грн. за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня прострочення виконання зобов`язань за договором.

Пунктом 4.5 договору визначено, що граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафу, пені) не може перевищувати 50% суми, одержаної Клієнтом за договором, і становить 6 000 грн.

Отже, як встановлено згідно Кредитного договору, сторони погодили істотні умови Договору, а саме строк договору 30 днів, знижену процентну ставку кредиту 1,35 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (492,75 % річних) у межах строку надання Позики та стандартну процентну ставку 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657 % річних).

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1617736 від 10 грудня 2019 року станом на 17 грудня 2020 року становить: 12 000 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 25 152 грн - сума заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом та 6 000 грн. штрафні санкції.

Враховуючи, що апелянтом не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості, тому в цій частині рішення не переглядається. Крім того, дане вказує на те, що відповідач визнає укладення між нею та ТОВ «Авентус Україна» 10 грудня 2019 року договору № 1617736 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості по несплаченим процентам за користування.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зістаттею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 549, частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за Позикою за фактичну кількість календарних днів користування Позикою в межах строку надання кредиту. Проценти за користування Позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання Позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку подання Позики, визначеного у п. 1.2 цього Договору за виключенням дати повернення Позики та сплати нарахованих процентів, зазначених у Графіку платежів (а.с.8 зворот).

Пунктом 3.3. Договором встановлено умови застосування зниженої процентної ставки - дотримання Клієнтом терміну певного повернення Позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше трьох календарних днів.

Відповідно до пункту 3.4 Договору передбачено, що у разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2., але за стандартною процентною ставкою.

Графіком платежів, який є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 10 грудня 2019 року передбачено, що сума позики становить 12 000 грн, нарахованих процентів 4 860 грн, а разом до сплати 16 860 грн. Дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 09 січня 2020 року. Графік платежів підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису 10 грудня 2019 року року о 13:57:08.

Також встановлено судом і не заперечувалось відповідачем, що умов кредитного договору не виконувала і кредитні кошти нею не сплачувались.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За положеннямистатті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першоюстатті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України, однак позовних вимог про стягнення відсотків передбачених ст. 625 ЦПК України заявлено не було.

Крім того, згідно п. 3.6.2 Договору з 4 дня прострочення заборгованості Товариство визнає заборгованість за Позикою проблемною розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування Позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення.

Матеріалами справи встановлено, що 10 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1617736 строком на 30 днів , договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Згідно п. 1.3. Договору №1617736 від 10 грудня 2019 року сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: 1.3.1 Знижена процентна ставка становить 1,35 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (492,75 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.2 цього Договору; п.1.3.2. Стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних).

Оскільки, строк надання позики сплив 09 січня 2020 року, а з урахуванням вимог п. 3.6.2 умов Договору, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими процентами, за період з 10 грудня 2019 року по 09 січня 2020 року з урахуванням зниженої процентної ставки1,35 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (492,75 % річних) , що становить 4 860 грн та у період з 13 січня 2020 року по 08 квітня 2020 року з урахуванням стандартної процентної ставки 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних), що становить 18 792 грн, а всього 23 652 грн.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні шляхом зменшення суми заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» з 24 936 грн до 23 652 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу, то колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на положення ст.ст. 549, 550 ЦК України, якими передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Так, відповідно до умов Договору у випадку прострочення повернення суми позики , Клієнт зобов`язаний сплати Товариству штраф в розмірі 144 грн за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язань за договором ( п. 4.4 Договору).

Пунктом 4.5 Договору визначено, що штрафи за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів, пені), нарахованої за порушення Клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим Договором , і становить 6 000 грн.

Враховуючи умови договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 6 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 6 000 грн апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. (ст.256 ЦК України)

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Кінцевою датою погашення кредиту та сплати відсотків по договору є 09 січня 2020 року, згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору з 13 січня 2020 року відбулося нарахування штрафів, тобто з 13 січня 2020 року , оскільки право на стягнення штрафу у позивача виникає з наступного дня, з якого почала виникати заборгованість, у даному випадку з 13 січня 2020 року, АТ «Авентус Україна» з вимогою до суду про стягнення заборгованості, в тому числі і штрафу звернувся через засоби поштового зв`язку 18 грудня 2020 року, тобто в межах строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення в частині задавлених вимог, а тому підлягають відхиленню.

Отже, колегія суддів доходить висновку про необхідність зміни рішення в частині розміру заборгованості по несплачених процентах за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 березня 2022 року - змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованість по несплаченим відсотками з 24 936,00 грн до 23 652,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: