печерський районний суд міста києва
20 січня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Бусик О.Л.
при секретарі судових засідань - Дибі І.Б.
учасники справи:
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, -
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Український професійний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2007 року №884 в сумі 189315,82 грн, вирішено питання розподілу судових витрат. 24 листопада 2014 року рішення набрало законної сили.
09 липня 2019 року ПАТ «Український професійний банк» та позивач уклали договір №63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого банк відступив, а ОСОБА_1 набув право вимоги до групи позичальників та поручителів, в тому числі й до відповідачів.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року замінено сторону стягувача ПАТ «Український професійний банк» на його правонаступника - ОСОБА_1 .
Однак за період з 27 жовтня 2014 року до 12 жовтня 2021 року відповідачі безпідставно користувались коштами, які належали до сплати кредитору.
Ураховуючи те, що відповідачі не виконали рішення суду, позивач має право на стягнення з боржників інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання рішення суду в межах позовної давності.
На підставі наведеного, позивач просив про задоволення позову.
Ухвалою судді від 18 листопада 2021року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.
18 січня 2022 року до суду надійшла заява позивача, в якій він просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі.
Відповідачі, які належним чином повідомлені про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Український професійний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2007 року №884 в сумі 189315,82 грн, та 1893,16 грн судового збору. 24 листопада 2014 року рішення набрало законної сили.
09 липня 2019 року ПАТ «Український професійний банк» та позивач уклали договір №63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого банк відступив, а ОСОБА_1 набув право вимоги до групи позичальників та поручителів, в тому числі й до відповідачів.
Таким чином, до позивача перейшли всі права щодо грошової вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за кредитним договором від 30 листопада 2007 року №884.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року замінено сторону стягувача ПАТ «Український професійний банк» на його правонаступника - ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. (статті 513-516 Цивільного кодексу України).
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18.
За викладених обставин, укладений 09 липня 2019 року між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_1 договір № 63 є за своєю правовою природою договором про відступлення прав вимоги.
Відповідно до статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За загальним визначенням, правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Правонаступництво може бути універсальним або частковим (сингулярним). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов`язки того суб`єкта, якому вони належали раніше. За часткового (сингулярного) правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки.
Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні. Правонаступництво слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 55 ЦПК Україниу разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, до ОСОБА_1 переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.
Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Отже, після ухвалення рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, вони не звільняються від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
У такому випадку, суд вважає за доцільне прийняти розрахунок позивача щодо визначення розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Суд установив, що між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 884, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії у розмірі 893 000 грн на споживчі цілі терміном до 10 листопада 2022 року зі сплатою 18,5 % річних за користування кредитними ресурсами. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором, 30 листопада 2007 р. між ПАТ «УПБ», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 884-1, згідно з умовами пункту 1.2, якого поручитель бере на себе зобов`язання в повному обсязі відповідати перед банком як солідарний боржник за кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
За таких обставин, відповідачі за порушення зобов`язання, що визначені ст. 625 ЦК України відповідають як солідарні боржники, отже відсутні підстави, визначені законом для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних з кожного відповідача окремо.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті позивачем судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме: в сумі 594,93 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 509, 513 - 516, 524, 533-535,554, 625 ЦК України, статтями 12, 19, 55, 81, 82, 89, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 297,46 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 297,46 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідачі - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Повний текст судового рішення складено 28 січня 2022 року.
Суддя О.Л. Бусик