02.02.2022 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді - Зосименка О.М.
при секретарі с/з - Ковальчук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, стягнення аліментів, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Житомирської міської ради, з урахуванням уточнення вимог від 18.11.2021р.про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; просила встановити опіку над малолітнім та призначити її опікуном дитини; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього ОСОБА_3 у розмірі 3 000 грн., починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття
В обґрунтування позову вказано, що 14.02.2014 року між дочкою позивача - ОСОБА_4 та відповідачем був укладений шлюб, який розірваний рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.12.2017 року. У шлюбі у дочки позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З народження дитина зареєстрована та проживає у належній позивачу квартирі. З моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 малолітній ОСОБА_3 повністю перебував на утриманні матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка позивача ОСОБА_4 померла.
З моменту смерті матері і по даний час малолітній ОСОБА_3 проживає з бабусею та перебуває на її утриманні. Позивачем створено необхідні умови для проживання та розвитку дитини, вона опікується онуком, забезпечує його матеріально. Відповідач ОСОБА_2 жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням та вихованням, підготовкою до самостійного життя. З моменту розірвання шлюбу з мамою дитини з 2017 році самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток сина як складову виховання. Взагалі не спілкується з сином, хоча це необхідно для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти.
Після рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2021р., яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ставлення батька до дитини не змінилося, участі у житті дитини не приймає. Зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з його ухиленням від виконання батьківських обов`язків та встановлення опіки та стягнення аліментів на утримання онука.
В останнє судове засідання сторони не з`явилися, від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представники третьої особи надіслали рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав, заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки не повідомив. Розгляд справи здійснюється в порядку ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").
Статтею 141 СК України передбачено рівні права та обов`язки обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 . Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.08.2014 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 », її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира №295/6841/17 від 12.12.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.06.2019 року.
Згідно акту про проживання особи в житловому приміщенні, який складений головою ОСББ «Івана Сльоти 64» Ільчишиним В.В., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 - власник, та ОСОБА_8 - онук.
Одночасно судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2021р. у справі №295/6644/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав, у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Покладено на Орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно участі у вихованні сина ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У справі №295/6644/20 судом встановлено, що доводи позивача про те, що відповідач взагалі не цікавився життям сина не в повній мірі відповідають фактичним обставинам. Так, під час розгляду справи судом з`ясовано, що при зверненні позивача до відповідача з питань, що стосуються сина, він приходив, не відмовлявся, йшов на контакт з хлопчиком. Так, не заперечувалось сторонами, що відповідач приходив до позивача, коли йому стало відомо про те, що мати хлопчика померла, розмовляв з бабусею про те, що хотів би забрати хлопчика проживати з ним, що позивачем не заперечувалось в судовому засіданні. Сама позивач просила не забирати дитину.
Не заперечувалось сторонами і підтверджено письмовим доказом, а саме листом-відповіддю про вихованця ОСОБА_3 №114 від 12.05.2020 року, яка надана завідувачем Житомирського центру розвитку дитини № 68 Журавською Г.В. , про те, що відповідач приходив до садочка при прийомі дитини, надавав документи, відповідно до яких хлопчик отримав пільгове харчування.
Необізнаність відповідача щодо перебування позивача з хлопчиком в лікарні пов`язана з тим, що позивач не повідомляла про це відповідача, що підтверджено нею в судовому засіданні.
З пояснень як позивача, так і відповідача, судом встановлено, що між відповідачем та матір`ю хлопчика за її життя, а також між ним і позивачем існують напружені відносини, певна конфліктна ситуація, що також спричиняє неактивну участь батька в житті сина.
Звертаючись з позовом вдруге щодо позбавлення відповідача батьківських прав, позивач вказує, аналогічні підстави, а саме що відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно з Висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №48 від 19.01.2020 року, догляд за малолітнім ОСОБА_3 з 2019 року здійснює бабуся ОСОБА_1 , яка створила необхідні умови для проживання та виховання дитини, дбає про його виховання та розвиток, має намір в подальшому встановити опіку над онуком. Після рішення суду у справі №295/6644/20 відповідач участі у вихованні не бере, ухиляється від виконання рекомендацій суду.
При вивченні документів кандидата в опікуни, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклувания, вважає, що ОСОБА_1 може виконувати повноваження опікуна над онуком у разі позбавлення батьківських прав відповідача.
Суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки, на переконання суду, він є недостатньо обґрунтованим.
В даному висновку відсутні беззаперечні факти щодо свідомого та умисного ухилення батька від виконання своїх обов`язків щодо сина та невиконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2021р. у справі №295/6644/20 в частині зміни ставлення до виховання дитини.
У висновку не наведені переконливі аргументи, на підставі яких було прийнято рішення про застосування щодо відповідача крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав та не наведено доказів здійснення контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно участі у вихованні сина ОСОБА_3 , який був покладений на Орган опіки та піклування Житомирської міської ради рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2021р. у справі №295/6644/20 та у висновку не зазначено, на підставі яких доказів були встановлені такі обставини.
Таким чином, встановивши, що мати хлопчика померла, позивачем не надано доказів того, що застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини; встановлення судом у справі №295/6644/20 обставин неприязних відносин між позивачем та відповідачем, що впливає на участь відповідача у житті дитини; відсутність належних доказів щодо свідомого ухилення батьком від виконання батьківських відносин після судового рішення у справі №295/6644/20 та досить невеликий проміжок часу після аналогічного спору між позивачем та відповідачем щодо позбавлення батьківських прав, суд важає позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина недоведеними належними доказами і передчасними.
Разом з тим, в частині позовних вимог щодо встановлення опіки і призначення опікуна, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
Згідно з правилами ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", з відповідними змінами та доповненнями,діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.
Крім того, опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється у випадку, якщо батьки померли, невідомі, визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими, а також може бути встановлена і при житті батьків, зокрема, коли батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ (п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 N34/166/131/88).
У відповідності до ч. 1 ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа.
Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що перелік підстав призначення опікуна над малолітньою дитиною, визначений Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", "Про охорону дитинства", не є вичерпним.
Виходячи з інтересів дитини, враховуючи наведені вище обставини даної справи та встановлені факти, керуючись п. 2.2 Правил опіки та піклування, суд дійшов висновку, що оскільки малолітній ОСОБА_10 з 2019 року не проживає разом з батьком ОСОБА_2 , який у зв`язку з чим у необхідному обсязі не бере участі у вихованні дитини, тому наявні підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення над малолітнім опіки.
При вирішенні питання про призначення опікуном ОСОБА_1 суд виходить з встановлених вище обставин, а саме, що остання проживає разом з дитиною з 2019 року, має задовільний стан здоров`я, має дохід, характеризується позитивно.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2, ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Зважаючи, що саме на батьків покладається обов`язок утримувати дитину, мати малолітнього померла, та те, мінімальний прожитковий мінімум на дитину з 6 до 18 р становить 2 618 грн. та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача-опікуна аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 у розмірі 2 618 грн., але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з (дата звернення з позовом) і до досягнення дитиною повноліття.
Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.265 ЦПК України суд,
позов задовольнити частково.
Встановити над малолітнім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 опіку.
Призначити опікуном ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , в розмірі 2 618 грн., але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті вимог - відмовити
Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ).

Третя особа: Служба у справах дітей Житомирської міської ради (м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова 4/2).

Суддя О.М. Зосименко