10.06.2022 Справа № 756/4186/16-ц
Справа №756/4186/16-ц
Провадження №4-с/756/34/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Тихої О.О.,

за участі секретаря судового засідання - Кренджеляк А.М.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

державного виконавця - Ярмоленко К.Ю.,

представника заінтересованої особи - Фареник О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. в рамках виконавчого провадження № 56452051, у якій просила: визнати дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2021, постанови про стягнення виконавчого збору від 30.11.2021, постанови про розшук майна боржника від 22.07.2021 неправомірними та скасувати вказані постанови.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на виконанні у головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. з 22.05.2018 перебуває ВП № 56452051 з примусового виконання виконавчого листа № 756/4186/16-ц, виданого Оболонським районним судом м. Києва 10.08.2016 про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 191 068,68 грн.

Крім того, на примусовому виконанні в Оболонському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) також перебуває ВП № 56452065 з примусового виконання виконавчого листа № 756/4186/16-ц, виданого Оболонським районним судом м. Києва 10.08.2016 про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 25 003,74 грн.

Вказані виконавчі провадження було об`єднано у зведене виконавче провадження № 68026467, про що вона дізналася з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за вих. № Ж-13112 від 14.01.2022.

Усупереч приписів Закону України «Про виконавче провадження» жодної постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про відкриття зведеного виконавчого провадження їй не було направлено, у матеріалах зведеного виконавчого провадження відсутня поштова кореспонденція на її ім`я, як боржника у виконавчому провадженні, з будь-якою відміткою відділення поштового зв`язку про неможливість його вручення, чим порушено її права боржника на добровільне погашення боргу та на самостійне виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.06.2016.

Боржник ознайомилася з матеріалами виконавчих проваджень № 56452051 та №56452065 лише 15.12.2021 після повідомлення в Єдиному порталі державних послуг «Дія» про наявність відкритих виконавчих проваджень та отримала фотокопії наявних у матеріалах виконавчих проваджень постанов.

У матеріалах виконавчого провадження міститься лист, де є відмітка - 14.06.2018, з довідкою про повернення листа 14.07.2018 державному виконавцю у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання, проте, який саме документ надсилався цим листом, боржнику не відомо.

Жодних постанов, винесених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 56452051, вона не отримувала, що, на її думку, свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закон України «Про виконавче провадження», вона була позбавлена можливості виконати рішення суду у добровільному порядку, що призвело до штучного затягування у виконанні судового рішення, створення штучних умов для стягнення з неї додаткових необґрунтованих витрат (виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження), постанову про розшук майна боржника - належного їй на праві власності автомобіля Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_1 , винесено безпідставно, без необхідності такого розшуку, як того вимагають норми діючого законодавства.

Отже є усі підстави для скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2021, про стягнення виконавчого збору від 30.11.2021, про розшук майна боржника від 22.07.2021 як протиправних.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Вдовиченко О.М., вимоги скарги підтримав з викладених у ній підстав. Зазначив, що у порушення вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Ярмоленко К.Ю. у постанові про відкриття виконавчого провадження № 56452051 не зазначено про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору. Постанова про відкриття виконавчого провадження № 56452051 боржнику не надсилалася у порядку, визначеному ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а тому ОСОБА_1 була позбавлена можливості надати виконавцю інформацію про свої доходи та майно, приступити до виконання судового рішення з часу відкриття виконавчого провадження. Наявний у матеріалах виконавчого провадження конверт датований червнем 2018 року, а отже неможливо встановити, що цим листом на адресу боржника надсилалася копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2018. Реєстр відправки кореспонденції у матеріалах виконавчого провадження відсутній.

Вказав про те, що постанова про розшук транспортного засобу боржника виноситься виконавцем у разі необхідності, якщо таке майно не виявлено за місцем проживання боржника або його місцезнаходженням, та розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем виноситься постанова про зняття майна з розшуку. Належний боржнику ОСОБА_1 автомобіль знаходиться у боржника, остання його не приховує, про що повідомляла державного виконавця, а тому відсутні підстави для оголошення транспортного засобу у розшук.

Заявник у судовому засіданні погодилася зі своїм представником, вимоги скарги підтримала, зазначила про те, що постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення з неї витрат виконавчого провадження та постанови про розшук належного їй транспортного засобу не отримувала. На теперішній час вона виконує рішення суду, частково погасивши борг. Автомобіль зараз стоїть на автостоянці, вона позбавлена можливості ним користуватися через те, що він перебуває у розшуку.

Головний державний виконавець Ярмоленко К.Ю. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги з підстав, зазначених у відзиві на скаргу. Зазначила про те, що дійсно постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2018 була направлена на адресу боржника з запізненням - у червні 2018 року, конверт з відправленням повернувся на адресу виконавчої служби у липні 2018 року за закінчення терміну зберігання. Відправкою кореспонденції займається канцелярія ДВС. Боржник була обізнана про існування судового рішення з 2016 року, проте жодного разу не поцікавилася про існування виконавчого провадження, добровільно рішення суду не виконувала. Постанова про розшук транспортного засобу боржника була винесена згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки було виявлено, що у боржника у власності знаходиться автомобіль, тобто майно, на яке може бути накладено арешт з метою виконання судового рішення.

Також зазначила про те, що скаржник звернулася до суду зі скаргою з порушенням десятиденного терміну на оскарження дій державного виконавця.

Представник стягувача - адвокат Фареник О.П., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги.

Вислухавши боржника, представників боржника та стягувача, головного державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зі скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній стало відомо про існування зведеного виконавчого провадження № 68026467 з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за вих. № Ж-13112 від 14.01.2022. Станом на день звернення до суду зі скаргою жодних документів виконавчого провадження боржник не отримувала. Вказані твердження не спростовані під час розгляду скарги.

Зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця заявник звернулася 25.01.2022, що підтверджується штампом на конверті, тобто у встановлений законом десятиденний строк з часу, коли вона дізналася про порушення своїх прав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Щодо вимог заявника в частині визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 56452051 від 03.12.2021, про стягнення виконавчого збору від 30.11.2021 суд зазначає наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа № 161/8267/17), 3 квітня 2019 року (справа № 370/1034/15-ц) та інших.

За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання дій головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2021, постанови про стягнення виконавчого збору від 30.11.2021 у виконавчому провадженні № 56452051 неправомірними та скасування постанов підлягаю закриттю, оскільки розгляд таких вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів, скарга в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо вимог скарги в частині визнання дій головного державного виконавця Ярмоленко К.Ю. щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 22.07.2021 у виконавчому провадженні № 56452051 неправомірними та скасування постанови суд приходить до наступного.

За приписами ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Згідно з ч.ч.5,7 ст.26, ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

З аналізу зазначених норм закону вбачається, що до початку примусового виконання судового рішення державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі відсутності підтвердження факту отримання боржником копії цієї постанови державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, що спрямовані на примусове виконання рішення.

22.05.2018 головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві (стара назва) Ярмоленко К.Ю. відкрито виконавче провадження № 56452051 з примусового виконання виконавчого листа № 756/4186/16-ц, виданого Оболонським районним судом м. Києва 10.08.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 191 068,68 грн.

Як встановлено у судовому засіданні під час розгляду скарги постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2018 була направлена на адресу боржника ОСОБА_1 , зазначену у виконавчому листі, лише 15.06.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Вказане відправлення не було вручено адресату та 14.07.2018 повернуто на адресу державної виконавчої служби за закінченням терміну зберігання.

Як убачається з наданих заявником ОСОБА_1 відомостей з Державної прикордонної служби України остання виїхала за межі України у квітні 2018 року та повернулася до України лише у вересні 2018 року. Тобто, на час направлення на її адресу, зазначену у виконавчому документі, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, боржник перебувала за кордоном.

Таким чином, у матеріалах скарги відсутні докази належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження № 56452051.

В ході примусового виконання судового рішення в рамках виконавчого провадження № 56452051 головним державним виконавцем Ярмоленко К.Ю. 19.07.2021 отримано відомості про належність боржнику ОСОБА_1 на праві власності автомобіля Hyundai Getz, номерний знак НОМЕР_1 .

22.07.2021 головним державним виконавцем Ярмоленко К.Ю. в рамках виконавчого провадження № 56452051 винесено постанову про розшук майна боржника - автомобіля Hyundai Getz, номерний знак НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

У досліджених у судовому засіданні матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення постанови про розшук автомобіля боржнику ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, в ході розгляду скарги, державним виконавцем не спростовано доводів заявника (боржника у виконавчому провадженні) про те, що остання не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, в рамках якого здійснюються виконавчі дії, зокрема, по розшуку майна боржника, та, як наслідок, була позбавлена можливості добровільно виконати виконавчий документ, надати пояснення, документи чи інші відомості, зокрема, щодо місцезнаходження належного їй транспортного засобу.

У судовому засіданні боржник повідомила про те, що належний їй автомобіль знаходиться у неї, зберігається на автостоянці і вона готова повідомити державного виконавця про його місцезнаходження, проте державний виконавець жодного разу не зверталася до неї з вимогами повідомити про місцезнаходження автомобіля, а одразу винесла постану про його розшук без наявних для того підстав.

Аналіз вищенаведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що оголошення розшуку транспортного засобу боржника відноситься до дискреційних повноважень виконавця. Такий захід виконавець може застосувати з метою забезпечення реального виконання рішення у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Оскільки виконання постанови виконавця про розшук транспортного засобу боржника покладається на органи поліції, підставами для припинення розшуку може бути відповідне повідомлення поліції про затримання транспортного засобу або добровільне надання боржником іншого майна, достатнього для повного задоволення вимог стягувача.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

З огляду на те, що суду не надано доказів того, які саме дії державного виконавця були здійснені для встановлення місцезнаходження належного боржнику ОСОБА_1 транспортного засобу і взагалі чи була необхідність розшуку цього автомобіля, відсутні докази направлення постанови про розшук автомобіля боржнику, внаслідок чого остання була позбавлена можливості відреагувати на вказані виконавчі дії, повідомити державного виконавця про місцезнаходження належного їй автомобіля, а також приймаючи до уваги те, що боржник станом на 22.07.2021 (день винесення оскаржуваної постанови) взагалі не була обізнана про існування виконавчого провадження, де вона є боржником, суд приходить до висновку про те, що постанова про розшук майна боржника від 22.07.2021 є такою, що винесена передчасно, без достатніх на те правових підстав, з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а отже підлягає скасуванню.

Саме визнання неправомірним та скасування рішення державного виконавця - постанови про розшук майна боржника, суд вважає належним способом захисту, оскільки визнання неправомірними дій державного виконавця по винесенню такої постанови безпосередньо не створюють для боржника жодних юридичних наслідків і визнання їх неправомірними не призведе до відновлення її прав та законних інтересів, у зв`язку з чим скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.255, 260, 261, 447-452 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання дій головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни щодо винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.12.2021, постанови про стягнення виконавчого збору від 30.11.2021 у виконавчому провадженні № 56452051 неправомірними та скасування постанов - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Скаргу ОСОБА_1 в частині визнання дій головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 22.07.2021 у виконавчому провадженні № 56452051 неправомірними та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни про розшук майна боржника від 22.07.2021 у виконавчому провадженні № 56452051.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту ухвали - 10.06.2022.

Суддя О.О. Тиха