Справа № 158/2710/21
Провадження № 4-с/0158/1/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Сіліч Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Оніщук Н.Є.,

скаржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця другого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вікторії Білової, -

В С Т А Н О В И В

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця другого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вікторії Білової в частині неправомірного перерахунку розміру заборгованості по аліментах.

Стверджує, що державним виконавцем невірно здійснено розрахунок стягнення аліментів в період з березня 2018 по липень 2019 та з грудня 2020 року по даний час, оскільки в зазначені періоди він не працював, тому аліменти повинні стягуватись із розміру середньомісячної номінальної заробітної плати по Волинській області, однак, на його думку, із обов`язковим вирахуванням розміру податку на доходи фізичних осіб та розміру військового збору.

Просить визнати дії державного виконавця Вікторії Білової щодо здійснення розрахунку заборгованості без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника неправомірними та зобов`язати здійснити розрахунок заборгованості по аліментах із вирахуванням податків та зборів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, викладених у ній. Вказав, що під час розрахунку середньої заробітної плати одного штатного працівника наводиться сума нарахувань до утримання податків, тоді як аліменти розраховуються після утримання податків та зборів, а тому при розрахунку розміру аліментів на підставі частини другої статті 195 СК України слід виходити із середнього заробітку, з якого необхідно вирахувати обов`язкові податки та збори.

Стягувач ОСОБА_2 , представник стягувача адвокат Жємєля В.І., державний виконавець, до суду не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Державним виконавцем подано до суду клопотання по розгляд справи за її відсутності; просила відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності боржника.

Суд, заслухавши скаржника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

10.09.2021 року скаржником подано заяву до головного державного виконавця про здійснення перерахунку заборгованості по аліментах (а.с.11-12).

Відповідно до листа № 62253, 62255 від 27.09.2021 року, адресованого на ім`я ОСОБА_1 державним виконавцем Вікторією Біловою, розглянуто заяву останнього та надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с.13-14).

Скарга до суду на дії виконавця подана 06.10.2021 року, що свідчить про виконання скаржником положень ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 липня 2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 (стягувач) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,2010 року народження у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно.

Згідно з ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

На підставі виконавчого листа №2-491, виданого 03.08.2011 року Ківерцівським районним судом Волинської області, державним виконавцем Вікторією Біловою винесено постанову від 12.08.2011 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (а.с.10).

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось скаржником, що в період з березня 2018 по липень 2019 та з грудня 2020 року по час звернення до суду із відповідною скаргою - не працював. На думку скаржника, саме у зазначені періоди, визначення розміру аліментів державним виконавцем зроблено із порушенням вимог законів, а саме, без вирахування податків та зборів.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості скарги, суд виходить з наступного.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеного у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18) зробив висновок про те, що стаття 81 СК України та частина третя статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, до поняття «заробіток» включає також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, відповідно до пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Разом з тим, наведений висновок щодо переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, стосується випадків, коли особа працює та отримує реальний заробіток як дохід, з якого й розраховується розмір аліментів або заборгованості.

У цій справі спір виник з приводу розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів, який у період виникнення заборгованості за період із з березня 2018 по липень 2019 та з грудня 2020 року по час звернення до суду із відповідною скаргою не працював та реальних доходів (реального заробітку) не отримував.

Згідно з ч. 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто, у ч.2 ст.195 СК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування ч.2 ст.195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до ст. 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу. Проте середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто, середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає порушень в діях державного виконавця ЗУ «Про виконавче провадження» та, як наслідок, підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 259, 449 - 451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження" суд, -

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця другого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вікторії Білової - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч